Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4465/14-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа - відділ Держземагенства у Бердичівському районі Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Зазначали, що рішенням Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області від 20.09.1990 року за №497 вирішено виділити земельну ділянку в тимчасове користування та організацію під'їзду по АДРЕСА_1,АДРЕСА_2,АДРЕСА_3. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею - 0,0715 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_3, кв.3. Рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області №765 від 10.12.2009 року надано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею - 0,0738 га, розташовану по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даним рішенням Бердичівська міська рада неправомірно передала ОСОБА_4 у власність земельні ділянку, яка охоплює землі загального користування (двір). Незважаючи на те, що даний двір є землею загального користування та забезпечує прохід і проїзд до домоволодінь по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, ОСОБА_4 постійно чинить перешкоди у його використанні. На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 28.12.2009 року. В 2010 році відділом Держкомзему у м.Бердичеві була проведена перевірка, під час якої, зокрема, встановлено, що опис меж земельної ділянки, який зазначено у державному акті виданого на ім'я ОСОБА_4, та опис меж вказаний у протоколі погодження меж земельної ділянки, не відповідають дійсній ситуації на місцевості(земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3, кв.2, не межує із земельною ділянкою за адресою:АДРЕСА_1), між земельними ділянками знаходяться землі загального користування (прохід, проїзд). Оскільки були порушені права людей, Бердичівська міська рада рішенням №85 від 18.03.2011 року внесла зміни в додаток до рішення №756 від 10.12.2009 року та відмінила п.145 додатку (щодо передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4). Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання рішення неправомірним. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені. Обгрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції посилався на те, що припинення права власності на землю повинно здійснюватись лише в судовому порядку. 22.07.2013 року позивачкою - ОСОБА_3 була придбана квартира №1 в будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_4 також чинив перешкоди останній та її сім'ї у користуванні землею загального користування та не допускав транспортні засоби до її будинку. Враховуючи, що при передачі ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки були порушені норми ст.83 ЗК України, а саме те, що йому було передано у приватну власність землі загального користування двір (проїзд), просили визнати незаконним та скасувати пункт 145 додатку до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області №765 від 10.12.2009 року; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 не земельну ділянку площею - 0,0738 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1. Під час розгляду справи було залучено до участі у справі третю особу - відділ Держземагенства у Бердичівському районі Житомирської області.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 145 додатку до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області №765 від 10.12.2009 року. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 не земельну ділянку площею 0,0738 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову за спливом строків позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 145 додатку до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області №765 від 10.12.2009 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 не земельну ділянку площею 0,0738 га видані з порушенням чинного законодавства.

Такий висновок є обгрунтованим і узгоджується з положеннями ч.1 ст.60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Бердичівської міської ради №497 від 20.09.1990 року у зв'язку з розширенням проїзду по АДРЕСА_3,АДРЕСА_2,АДРЕСА_1 вилучено земельну ділянку площею 0,58 кв.м. із лишків землекористування домоволодіння АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0715 га по АДРЕСА_3 на підставі Державного акту серії НОМЕР_3 від 12.07.2002 року.

ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2, земельна ділянка не приватизована.

Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0738 га по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту серії НОМЕР_1, виданого 21.12.2009 року згідно рішення Бердичівської міської ради № 765 від 10.12.2009 року.

Зазначеним рішенням № 765 від 10.12.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності (оренди) на земельні ділянки, які знаходяться у користуванні громадян, у зв'язку з уточненням площ, згідно додатку. Пунктом 145 цього рішення вирішено передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0738 га по АДРЕСА_1.

Рішенням міської ради № 85 від 18.03.2011 року пункт 145 рішення № 765 від 10.12.2009 року був відмінений. Однак, дане рішення було скасовано постановою Бердичівського міськрайонного суду від 05.07.2013 року.

Згідно ч.4 ст.83 ЗК України землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди тощо) належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Відповідно до ст. 57, ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З листа начальника відділу Держкомзему у м.Бердичеві від 20.11.2010 року вбачається, що опис земельної ділянки у Державному акті на імя ОСОБА_4 та опис меж у протоколі погодження меж земельної ділянки не співпадають дійсній ситуації на місцевості, земельні ділянки по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 не межують між собою, між ними знаходяться землі загального користування(прохід, проїзд), які не можуть бути приватизовані. При погодженні меж земельної ділянки по АДРЕСА_1. порушено п.2 ст.198 ЗК України, зокрема, межу від Е до Є (АДРЕСА_3) не було погоджено з власником земельної ділянки. Порушення вимог ст.83 та ст.198 ЗК України встановлені також актом від 16.12.2013 року комісією міської ради.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 6-Е/15 від 08.05.2015 року землі загального користування площею 0,0040 га міста Бердичева увійшли до земельної ділянки площею 0,0738 га відповідно до Державного акта зареєстрованого 28.12.2009 року № 36 та рахуються землями ОСОБА_4

Частиною першою ст.155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Встановивши, що Бердичівська міська рада прийнявши рішення № 765 від 10.12.2009 року щодо права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0738 га (пункт 145 рішення) порушила вимоги ст.83 ЗК України, та передала у власність землі загального користування (проїзд), які не підлягають приватизації, суд першої інстанції обгрунтовано визнав незаконним та скасував пункт 145 до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області №765 від 10.12.2009 року та визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_4

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив заяву ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності.

Так, позивачка ОСОБА_3 придбала будинок по АДРЕСА_2 22.02.2013 року, про існування спірного рішення та державного акта на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_4 їй не було відомо.

Позивач ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права в жовтні 2012 року, коли у відділі Держкомзему у м. Бердичеві отримав копію листа від 05.10.2012 року, копію державного акту на право власності на землю виданного ОСОБА_4, протокол погодження меж на землю.

Після цього, 30.10.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про скасування державного акта на землю та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2014 року позов залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що позивачами не пропущений строк позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, права і обов'язки сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і обгрунтовано постановив рішення про задоволення позовних вимог.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді