Справа № 182/4887/14-ц
Провадження № 2/0182/604/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.04.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на утримання подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення права на утримання подружжя, з яким проживає дитина-інвалід.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року він зобов'язаний сплачувати на утримання ОСОБА_2, яка проживає з дитиною інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею,кошти у твердій грошовій сумі 300 грн., щомісяця до зміни обставин.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 не має право на утримання відповідно до вимог ст. 88 СК України, оскільки він не перебував з нею у шлюбі, також між ними не було фактичних шлюбних стосунків.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студентом Одеської національної морської академії, веде активний спосіб життя, що підтверджується його фотографіями з соціальних мереж.

На думку позивача, ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів, які б доводили той факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Зараз позивач не працює, здійснює догляд за непрацездатними батьками, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, тому немає можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2.

Оскільки змінилося його матеріальне становище, ОСОБА_1 просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом ознайомлена, про день розгляду справи належним чином повідомлена. Надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, та надала докази, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, та просила суд розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 2-409/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року по цивільній справі № 2-409/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання кошти у твердій грошовій сумі 300 (триста) грн., щомісяця до зміни обставин.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року набуло чинності.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання.

Нормою ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, під час розгляду цивільної справи № 2-409/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання, судом було встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 Сімейного кодексу України має право на утримання від ОСОБА_1, оскільки вона проживає з дитиною-інвалідомОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується ним.

Отже, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд вважає доведеним факт проживання відповідача з дитиною-інвалідом та те, щоОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується матір'ю ОСОБА_2

З цих самих підстав суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не має право на утримання відповідно до вимог ст. 88 СК України, та те, що вона не надала суду жодних доказів, які б доводили той факт, що ОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду.

До того ж, на теперішній час ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату, потребує стороннього догляду з боку батьків та опікується матір'ю ОСОБА_2 (а.с.39-43).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей та він здійснює догляд за непрацездатними батьками, оскільки мати дітей також має рівні права та обов'язки щодо них та зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а його батьки отримують пенсію.

Отже, докази на які посилається позивач, не можуть бути підставою для припинення права ОСОБА_2 на утримання з ОСОБА_1

З урахуванням викладених обставин суд знаходить позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,60,61,209,212,213-215-218 ЦПК, 88 СК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на утримання подружжя, з ким проживає дитина-інвалід.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: З. С. Шестакова