ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8265/14
провадження № 2/753/4071/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" про стягнення 25900 грн. (як на користь спадкоємця колишнього учасника Товариства - ОСОБА_3),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом 30.04.2015 року до відповідача (який надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 06.05.2014 року) щодо стягнення на користь ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" 25900 грн. (як на користь спадкоємця колишнього учасника Товариства - ОСОБА_3) (з уточненнями а.с.12), зокрема, зазначивши в обгрунтування позову, що всупереч вимогам діючого законодавства, в тому числі, ст.54 Закону України "Про господарські товариства", відповідачем не в повному обсязі, невірно, була розрахована та виплачена позивачу грошова сума в рахунок ? частини долі у розмірі 2,59 відсотка статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка", яка належала померлій 08.09.2008 року ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Без надання відповідних доказів вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

У судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позову, просили врахувати їх письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності (а.с.149-151) а саме, що позивачем пропущений строк позовної давності (три роки), яку просили застосувати, оскільки позивач - ОСОБА_2 ще 18 березня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого довідалася (або могла довідатися), що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" (згідно з довідкою від 03.02.2009 року №2) визначено що доля у розмірі 2,59 відсотка статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка", яка належала померлій ОСОБА_3 складає 8112 грн. 35 коп., розмір якої не був оскаржений до подання цього позову, при цьому, згідно з даними, зазначеними у вказаному свідоцтві про право на спадщину, воно було видано саме ОСОБА_2 18 березня 2009 року на ? частину долі вищевказаного статутного фонду (а на іншу ? частину долі вищевказаного статутного фонду свідоцтво про право на спадщину було видано ОСОБА_4, про що також зазначено у вищевказаному свідоцтві про право на спадщину за законом від 18 березня 2009 року).

Проаналізувавши наведені дані, матеріали справи, зокрема копію вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 березня 2009 року а.с.43, автентичність якої стронами не заперечується, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач - ОСОБА_2 ще 18 березня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого довідалася (мала довідатися), що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" (згідно з довідкою від 03.02.2009 року №2) визначено, що доля у розмірі 2,59 відсотка статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка", яка належала померлій ОСОБА_3 складає 8112 грн. 35 коп., розмір якої не був оскаржений в установленому законом порядку до подання цього позову, при цьому, згідно з даними, зазначеними у вказаному свідоцтві про право на спадщину, воно було видано ОСОБА_5, державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори саме ОСОБА_2 18 березня 2009 року на ? частину долі вищевказаного статутного фонду (а на іншу ? частину долі вищевказаного статутного фонду свідоцтво про право на спадщину було видано ОСОБА_4, про що також зазначено у вищевказаному свідоцтві про право на спадщину за законом від 18 березня 2009 року), при цьому, відповідну суму у розмірі 4056,18 грн. і було сплачено відповідачем позивачу (і факт саме такої сплати стороною позивача не заперечується та визнається відповідачем а.с.11, 85).

З положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України вбачається, що: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.5 ст.1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1296 ЦК України: спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

На підставі викладеного, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає встановленим, що позивач звернувся до суду першої інстанції з цим позовом після спливу позовної давності (три роки), а тому вказана обставина є підставою для відмови у позові.

Крім того, судом враховано, презумпцію правомірності правочину (ст.204 ЦК України), враховуючи, що вказане свідоцтво про право на спадщину від 18 березня 2009 року не було визнано недійсним за рішенням суду, і вказані вимоги стороною позивача не заявлені.

Крім того, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть

участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

Проте, в обгрунтування позову сторона позивача посилалась на те, що розрахунок вартості частки, яка належала позивачу мав бути виконаний враховуючи дату саме виключення у 2011 році ОСОБА_3 з числа учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" (з урахуванням звіту, затвердженого за 2011 рік), проте, стороною позивача було заявлено лише орієнтовну вартість цілісного майнового комплексу відповідача - 2000000 грн. та заявлено клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з визначення дійсної ринкової вартості належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Будинок побуту "Дарничанка" цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 7, без визначення конкретної дати, станом на яку мала бути встановлена вказана вартість (тобто без врахування співвідношення до спірних питань безпосередньо пов"язаних з предметом судового розгляду), а також стороною позивача не було зазначено особу, яка оплатить витрати на її проведення вказаної експертизи, а відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за подання позову зарахувати в доход держави; судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення доказів розподілити таким чином - суму 16 грн. 40 коп. зарахувати в доход держави, а решту в сумі 105 грн. 40 коп. стягнути з ОСОБА_2 в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за подання позову зарахувати в доход держави.

Судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення доказів розподілити таким чином - суму 16 грн. 40 коп. зарахувати в доход держави, а решту в сумі 105 грн. 40 коп. стягнути з ОСОБА_2 в доход держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: