Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, про стягнення коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в розмірі 10012,92 грн. 12 коп., 1101,29 грн. виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, 1500 грн. за надання правової допомоги та 229,40 грн. сплаченого судового збору, а всього на суму 12843,61 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно мають місце обставини та наявність підстав для стягнення в користь ОСОБА_1 сплачених ним банку коштів на підставі норм ст. 1212 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 і ТзОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 983/ФК-07.

30.06.2010 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», відповідно до п. 4.4 якого до «Дельта Банку» перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Пунктом 11.11 Договору передбачено, що питання, які не врегульовані цим Договором, вирішуються на підставі чинного законодавства (а. с. 19-21).

01.08.2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього кредитної заборгованості в сумі 9798,32 грн. за вказаним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 983/ФК -07 в розмірі 9798 грн., та судові витрати в справі (а. с. 35).

18.06.2013 року ОСОБА_1 сплатив 9798,32 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі в порядку примусового виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 18.10.2012 року (а. с. 87). Після цього звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 18.10.2012 року, на виконання якого сплатив кошти.

При перегляді заочного рішення судом встановлено, що 23 грудня 2008 року Луцьким міськрайонним судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цим же кредитним договором № 983/ФК-07 від 07 листопада 2007 року, який укладений між ним і ТзОВ «Український промисловий банк». Вказаним рішенням кредитний договір було розірвано та стягнуто з відповідача на користь банку 7613 грн. 20 коп. кредитної заборгованості, проведено розподіл судових витрат (а. с. 96-97).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.10.2013 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 18.10.2012 року було скасоване.

30.01.2014 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» в порядку повороту виконання скасованого судового рішення, відповідно до ст.380 ЦПК України, 10012 грн. 92 коп. безпідставно сплачених коштів, включивши в цю суму 9798,32 грн. стягнутого кредитного боргу та 214,60 грн. судового збору. Крім того, також просив у порядку відшкодування шкоди стягнути з банку понесені ним витрати у зв'язку з примусовим виконанням скасованого рішення та за сплату виконавчого збору в загальній сумі 1101,29 грн., і стягнути 1500 грн. судових витрат по даній справі за оплату правової допомоги і 229,40 грн. судового збору (а. с. 83-88,122-125, 245-246).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено , а вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з банку в користь ОСОБА_1 безпідставно сплачені кошти у розмірі 2185,12 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат, а в решті позову відмовлено.

Після перегляду справи в суді касаційної інстанції рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови в позові банку про стягнення кредитної заборгованості залишено без змін, а в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_1 - скасовано і передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками повторного розгляду справи після часткового скасування попереднього рішення суду Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 26 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив повністю.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-р/п-2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, з огляду на вказані норми закону, питання про поворот виконання судових рішень, які вже виконані, виникає у випадку їх скасування або зміни судом апеляційної чи касаційної інстанції. Під поворотом виконання слід розуміти повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим (зміненим) рішенням.

Поворот виконання можливий, у разі якщо:

- позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти;

- виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасоване судове рішення.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

З матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом № 0308/12533/12, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області 17.01.2013 року на підставі рішення суду від 18.10.2012 року, який перебував на виконанні у Першому відділі ДВС Луцького МУЮ, з боржника ОСОБА_1 було проведено стягнення, а саме: в користь стягувача ПАТ «Дельта Банк» по виконавчому провадженню № 36462300 - відділом ДВС перераховано 10012,92 грн., виконавчого збору стягнуто 1001,29 грн., та 100,00 грн. витрат за проведення виконавчих дій, відповідно до ст.ст. 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.87-88).

З тексту оскаржуваного рішення вбачається, що суд питання повороту виконання судового рішення в порядку ст. 380 ЦПК України не вирішував, так як жодного посилання на дану норму закону немає, хоча в уточнених позовних вимогах така вимога ОСОБА_1 заявлялась. Разом з тим, суд застосував вимоги ст.1212 ЦК України, яка в даному випадку не підлягала до застосування.

Крім того, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною п'ятою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Однак, з постанови державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Покидюк О.М. від 19.06.2013 року вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 20308/12533/12, виданого Луцьким міськрайонним судом 17.01.2013 року на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 18.10.2012 року, закінчене на підставі п. 8 ч. 1 с. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі ч. 5 ст. 28 цього Закону, що давало би право звернутися до ДВС з вимогою про повернення виконавчого збору.

Отже, витрати в сумі 100 грн., пов'язані з проведенням виконавчих дій, та в розмірі 1001,29 грн., понесені ОСОБА_1 на сплату виконавчого збору, в порядку відшкодування майнової шкоди слід стягнути з ПАТ «Дельта Банк».

Також підлягають до стягнення з банку в користь ОСОБА_1 в порядку ст. 88 ЦПК понесені ним у зв'язку із розглядом даної справи судові витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. та за сплату судового збору в розмірі 229,40 грн.,що підтверджені документально.

А тому за таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В порядку повороту виконання рішення суду зобов'язати публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» повернути ОСОБА_1 10012,92 грн. безпідставно стягнутих коштів за скасованим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2012 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь ОСОБА_1 1101,29 грн. на відшкодування завданої шкоди та понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. і на сплату судового збору в сумі 229,40 грн., а всього на суму 2830,69 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя:

Судді: