Справа № 712/4356/2012
У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого - Власова С.0.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника-Майстеренко Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_2 позов про визнання права власності на спадкове майно та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку універсального правонаступництва (спадкування) та зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції здійснити реєстрацію її права на вказану частину спірного домоволодіння шляхом внесення відповідного запису про таке право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка позов мотивувала тим, що 05.03.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (мати позивачки) придбали житловий будинок АДРЕСА_1. 22.03.2005 року ОСОБА_5 за договором дарування подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. В подальшому ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним вищевказаного договору. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.03.2008 року зазначений договір визнано недійсним з підстав укладення договору довічного утримання.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.05.2009 року в позові ОСОБА_4, правонаступником якої визнано ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовлено з тих підстав, що такий договір не укладався і не існує. Крім того, за свого життя 14.05.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім»я доньки: позивачки ОСОБА_1, яким заповіла всю належну їй частину житлового будинку та земельну ділянку, площею 0, 0506 га. Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка отримала свідоцтво

про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, а оформити свідоцтво про на спадщину на 1/2 частину житлового будинку №4 з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не надалося можливим через відсутність правовстановлюючого документу щодо цього майна на ім»я ОСОБА_4

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.05.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, КП «БТІ м.Ужгорода» про визнання права власності на спадкове майно-відмовлено ( том № 1 а.с.116-118).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.07.2013 року вказане рішення залишено без змін ( том № 1 а.с.173-174 ).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.05.2013 року та ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 30.07.2013 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції ( том № 1 а.с. 204-206 ).

Під час нового розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву, в якій відмовилася від частини позовних вимог, а саме: в частині вимог про зобов»язання КП «БТІ м.Ужорода» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення відповідного запису про таке право власності до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ( том № 1 а.с.239-240 ) і вказана відмова прийнята судом ( том № 1 а.с.248-249 ).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.01.2015 року, яке є предметом даного апеляційного розгляду, уточнений позов ОСОБА_1 -задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що суд розглянув справу у відсутності відповідача, не повідомив його про зміну позивачкою позовних вимог та неправильно застосував матеріальний закон, зокрема не врахував положення ст. 748 ЦК України, яка встановлює, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Позивачка та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили суд її відхилити, а рішення залишити без змін, посилаючись на його обґрунтованість та законність.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне скаргу відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Є доведеним, що 05.03.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбали в рівних частках (по 1/2 кожного) житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці розміром 486 кв. м. (том № 1 а.с.6 ).

Судом встановлено, що 22.03.2005 року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору, зареєстрованого в реєстрі за №1072, було подаровано 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_2, вказаний факт підтверджується обставинами, встановленими судовими рішеннями, наявними в матеріалах справи, та не заперечувався сторонами в ході розгляду справи.

Зазначений правочин був оскаржений ОСОБА_4 до суду.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.03.2008 року визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 22.05.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з підстав укладення ними договору довічного утримання ( том № 1 а.с.9 ).

За життя, ОСОБА_4 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №4-350 від 14.05.2008 року, згідно якого заповіла своїй доньці ОСОБА_1 всю належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0506 га, розташовану в АДРЕСА_1, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-351 ( том № 1 а.с.15 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (ОСОБА_5 померла, що стверджується копією свідоцтва на смерть серії НОМЕР_2, актовий запис №1183 ( том № 1 а.с.200), внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.05.2009 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.08.2008 року, і в позові ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовлено з підстав, що договір довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не укладався і такого в природі не існує ( том № 1 а.с.96-97, 98-99 ).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.07.2013 року, 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 ( том № 1 а.с.166).

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року (том № 1 а.с. 204-206) встановлено, що: «даних щодо визнання договору дарування, укладеного між матір»ю позивача та відповідачем ОСОБА_2 договору довічного утримання матеріали справи не містять, натомість рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 20.05.2009 року у справі про розірвання договору довічного утримання відмовлено з підстав відсутності укладення такого договору. Отже за наявності ухвалених судами рішень спірна частина житлового будинку повернулась у власність ОСОБА_4 на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 25.03.2008 року, що свідчить у свою чергу про те, що спірна 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 є спадковим майном» ( том № 1 а.с. 204- 206).

Враховуючи вищевикладені обставини, те, що у відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також той факт, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про під ставність позовних вимог та задовольнив їх, посилаючись на загальні положення про спадкування, зокрема зміст ст.ст. 16 та 1218 ЦК України.

Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення сторони відповідача про уточнення позовних вимог, розгляду справи у відсутності відповідача та неналежне його повідомлення про день і час розгляду такої, оскільки відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В ході судового розгляду справи позивачка у зв'язку із припиненням шляхом ліквідації КП «Бюро технічної інвентаризації міста Ужгорода»

просила замінити його на належного відповідача, однак надалі в порядку реалізації свого процесуального права (ст. 31 ЦПК України) виключила з позову вимоги до нього.

Вказаний спір вирішено з дотримання норм матеріального права, а зазначені відповідачем порушення норм процесуального права, і як на його думку, норм матеріального права, зокрема положень ст.ст. 235 ч.2, 748 ЦК України, не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :