АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Побірченко Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останньому банком надано кредит у сумі 145 000 доларів США, строком до 10 листопада 2037 року, зі сплатою 12,25% річних. Додатковими угодами змінювався розмір плати за користування кредитом: у період з 15.07.2008 р. по 10.09.2010 - 13.25% річних за користування кредитом з 10.09.2010 р. по 20.09.2010 р. встановлена ставка на рівні 10,03% річних за користування кредитом, з 21 09 2010 року по 09.09.2009р. - 10,03% річних, починаючи з 10.09.2011 р. - 12, 25% річних. У забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені окремі договори поруки, відповідно до яких останні поручилась перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Зобов'язання за вказаним договором боржник належним чином не виконував й допустив заборгованість. Просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 116 202, 32 дол. США, з яких: 107 239, 75 дол. США - заборгованість зі сплати кредиту; 8 718, 73 дол. США - відсотки; 243, 84 дол. США - підвищені відсотки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року у сумі 116 202,32 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ч. 4 ст. 559 ЦК України. Позивачем не надано меморіального ордеру, який би підтверджував факт надання кредиту. Зазначає, що невиконання зобов'язання виникло внаслідок обставин не передбачених кредитним договором та проти яких незалежно від волі та бажання відповідачів не можуть вжити відповідних заходів, а саме дії непереборної сили.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судове засідання не з‛явилися, про розгляд справи повідомлені за законом належно, причини неявки не повідомили,заяв про відкладення справи не подавали.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Судом встановлено, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останньому банком надано кредит у сумі 145 000 доларів США, строком до 10 листопада 2037 року, зі сплатою 12,25% річних.

Додатковими угодами змінювався розмір плати за користування кредитом: у період з 15.07.2008 р. по 10.09.2010 - 13.25% річних за користування кредитом з 10.09.2010 р. по 20.09.2010 р. встановлена ставка на рівні 10,03% річних за користування кредитом, з 21. 09. 2010 року по 09.09.2009р. - 10,03% річних, починаючи з 10.09.2011 р. - 12, 25% річних.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені окремі договори поруки, відповідно до яких останні поручилась перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Зобов'язання за вказаним договором боржник належним чином не виконував й допустив заборгованість у сумі 116 202, 32 дол. США, з яких: 107 239, 75 дол. США - заборгованість зі сплати кредиту; 8 718, 73 дол. США - відсотки; 243, 84 дол. США - підвищені відсотки.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитними договорами і наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості у солідарному порядку як з ОСОБА_1 так і ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що порука стосовно ОСОБА_2 припинена, не ґрунтуються на матеріалах справи і на висновки суду не впливають та їх не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки має настати декілька умов: настання строку, визначеного у договорі поруки, або настання строку виконання основного зобов'язання; непред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-68цс11 умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може вважатись встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, як боржнику, так і поручителю ОСОБА_2 направлена 5 серпня 2014 року та останньою отримана 13 серпня 2014 року, позов до суду пред'явлено 19 січня 20145 року, тобто в строк передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді