Справа №263/1153/15-ц.
Провадження№2/263/772/2015р.
РІШЕННЯ
29 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Васильченко О.Г., при секретарі Дерягіній Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГ Сталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «АГ Сталь», зазначивши, що з 20.12.2012 року по 07.10.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, який не провів з ним повний розрахунок при звільненні. Тому, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 14 886 грн. 90 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 14 886 грн. 90 коп., в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди просила відмовити у повному обсязі.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач з 20.12.2012 року по 07.10.2014 року перебував у трудових відносинахв ТОВ «АГ Сталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.4). Повний розрахунок ТОВ «АГ Сталь» з ОСОБА_1 було здійснено 10.02.2015р., кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 126 календарних днів, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Враховуючи, що представником відповідача визнано позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 14 886 грн. 90 коп. (126 календарних днів Х 118,15 грн. (середньоденна заробітна плата), суд задовольняє вимоги позивача в цій частині у повному обсязі.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Враховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Позивач просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, і приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 100 грн., у звязку з чим суд задовольняє позов в цій частині вимог частково.
Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого, відповідно до закону, позивач звільнений.
Керуючисьст.ст.ст. 88, 212-215ЦПКУкраїни,ст.ст.1, 2, 4, 33 ЗУ "Про оплату праці", ст. ст. 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГ Сталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГ Сталь» (ідентифікаційний код 20330053) на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя Васильченко О.Г.