Номер провадження: 22-ц/785/371/15
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А.К.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Котовського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 вересня 2005 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 13000 грн., строком до 22.09.2008 року, зі сплатою 24% за користування коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, утворилася заборгованість у розмірі 180442,92 грн., яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Рішенням Котовського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Котовського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 22 вересня 2005 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 13000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-6).

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідно до розрахунків Банку, відповідачка станом на 11.07.2014 року має заборгованість у розмірі 180442,92 грн., яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 8103,08 грн.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1749 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 59892,45 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 110698,39 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обов'язків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за кредитним договором. У разі порушення умов договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, сплатити штрафні санкції та інші належні до сплати платежі тощо.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашала кредит, та не сплачувала відсотки за користування коштами.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не прийняв до уваги те, що, незважаючи на термін повернення кредиту - 22.09.2008 року, відповідачка після цієї дати продовжувала здійснювати платежі в рахунок погашення своєї заборгованості. Такі платежі мали місце у 2012 році (а.с.54) та у 2013 році (а.с.59), що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_3, який був наданий представником Банку у суді першої інстанції. Тобто відповідачка шляхом проведення оплат по кредиту визнала свій борг за кредитним договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачка підписала договір кредиту добровільно, що свідчить про те, що всі умови кредитного договору та договорів поруки сторонами визначено як обов'язковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачка не висловлювала.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, але колегія суддів не погоджується в частині розміру пені з наступних підстав.

Як вбачається з розрахунків Банку розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором складає 110698,39 грн., що майже в 14 раз перевищує тіло кредиту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", де з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: "Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В частинах третій, четвертій статті 18 Закону "Про захист прав споживачів" наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону "Про захист прав споживачів" встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що розмір пені повинен бути зменшений до розміру заборгованості за кредитом, тобто до 8103,08 грн., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню, становить 77847,61 грн..

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку у розмірі 77847,61 грн..

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовом та поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати у розмірі 1167,70 грн. (778,47+389,23).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Котовського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 77847,61 грн., яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 8103,08 грн.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1749 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 59892,45 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 8103,08 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1167,70 грн..

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

В.І. Сватаненко