АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/606/15 Головуючий 1 інст. - Назаренко О.В.
Справа № 635/7985/14-ц
Категорія: право власності Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Шаповал Н.М., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання права власності на гаражі,

в с т а н о в и л а:

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, за участю третьої особи - ОСОБА_1, про визнання права власності на гаражі.

На обґрунтування вказала, що є власницею земельної ділянки площею 0,5802 га, розташованої на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, на якій ОСОБА_1 самочинно збудовано 51 гараж за номерами НОМЕР_1 по НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, три гаражі б/н, з НОМЕР_5 по НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11.

Посилаючись на підстави, передбачені ч. 5 статті 376 ЦК України, просила визнати за нею право власності на дані гаражі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучені: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року позов задоволено.

За ОСОБА_3 визнано право власності на гаражі за номерами НОМЕР_1-НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5-НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, три гаражі б/н, що розташовані на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 3 441 грн. 00 коп. судового збору.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції. Зокрема, зазначають, що рішення ухвалено з порушенням правил виключної підсудності; справа розглянута за відсутності відповідачів та з безпідставним відхиленням заяви про відвід головуючого; особи ОСОБА_12, щодо якого не зазначено ім'я по батькові, та ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не встановлені; цільове призначення земельної ділянки, на якій розташовані гаражі, не змінено в установленому законом порядку; відповідність будівництва гаражів будівельним нормам судом не з'ясовано.

ОСОБА_3, інші відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційні скарги не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позов про визнання права власності на нежитлові будівлі є обгрунтованим. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Власницею земельної ділянки площею 0,5802 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, була ОСОБА_15 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 509447, виданого на підставі Розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 15 червня 2009 року № 1042 (а. с. 14 т. 1).

21 серпня 2009 року ОСОБА_15 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_16 Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_17 за реєстровим № 2788.

Матеріали справи свідчать, що на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 8 травня 2009 року № 827 «Про розгляд матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки» ОСОБА_1 надавався дозвіл на розробку проектів землеустрою та виготовлено план землеустрою. Однак земельна ділянка у власність ОСОБА_1 передана не була, оскільки відповідний державний акт видано ОСОБА_15

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 7 квітня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2010 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_15, за участю третьої особи - Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5802 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, відмовлено.

Позов Харківської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_3, ОСОБА_15 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5802 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області задоволено.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 березня 2011 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 7 квітня 2010 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2010 року в частині задоволення позову Харківської районної державної адміністрації Харківської області скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2012 року, в позові Харківської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_3, ОСОБА_15, за участю третьої особи - ОСОБА_1, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на землю відмовлено.

В вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної державної адміністрації, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про визнання права власності на самочинно зведені 84 капітальні гаражі на вказаній земельній ділянці.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на те, що 51 гараж самочинно збудований ОСОБА_1 на земельній ділянці площею 0,5802 га, розташованій на території Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, власницею якої є вона, ОСОБА_3 звернулась у суд із даним позовом.

За ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

За частинами 1, 3 ст. 22 Закону України від 16 листопада 1992 року (з наступними змінами) № 2780-ХП «Про основи містобудування» (далі-Закон № 2780-ХП) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову чи знесення будинків та споруд.

Рішенням Харківської міської ради № 390/11 від 17 серпня 2011 року затверджено Порядок вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом (далі - Порядок).

Так, Порядком передбачено надання земельних ділянок під нерухоме майно, яке самочинно збудовано або самочинно розпочате будівництвом.

Якщо забудовник не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, забудовник може звернутися із заявою (клопотанням) до Харківської міської ради з проханням про збереження об'єкту та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об'єкті (у разі вже закінченого будівництва).

Заява (клопотання) подається на ім'я Харківського міського голови, який розглядає та направляє її (його) для подальшого розгляду до Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради.

Прийняття об'єктів в експлуатацію здійснюється Інспекцією держархбудконтролю у Харківській області в порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Оформлення права власності на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна здійснюється з видачею свідоцтва про право власності (пункти 3.1., 3.2., 5.1., 61 Порядку).

Згідно з частинами ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництвом нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ХП спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання (ст. 15 ЦПК України).

З огляду на вказане, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Крім того, відповідачі є власниками гаражів: ОСОБА_2 - № НОМЕР_12 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1514; ОСОБА_14, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, - № НОМЕР_13 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 21 травня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1693; ОСОБА_11 - № НОМЕР_14 і № НОМЕР_15 на підставі договорів купівлі-продажу, нотаріального посвідчених 20 травня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровими № 1635, № 1630; ОСОБА_12 - № НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 17 травня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1549; ОСОБА_10 - № НОМЕР_16 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 14 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1951; ОСОБА_9 - № НОМЕР_17 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 8 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18. за реєстровим № 3518; ОСОБА_8 - № НОМЕР_18 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 2 вересня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 2927; ОСОБА_7 - № НОМЕР_19 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 16 липня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 2361; ОСОБА_6 - № НОМЕР_20 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 2 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1783; ОСОБА_4 - № НОМЕР_21 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 2 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 1787; ОСОБА_5 - № НОМЕР_22 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріального посвідченого 8 липня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 за реєстровим № 2524 (а. с. 171-206 т. 3).

На даний час договори купівлі-продажу в установленому законом порядку не оспорені.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг про порушення правил виключної підсудності не можуть бути прийняті до уваги. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2013 року по даній справі відкрито провадження. Дана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2014 року.

Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 про визнання права власності на гаражі - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді