Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1543/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 квітня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач -ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вона, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири за р.№1477 від 22.03.2001 року.

В належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:

· ОСОБА_1, власник;

· ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.02.2009 року по теперішній час. Дана обставина підтверджується довідкою КП «ПСУБ» №417 від 21.02.2015 року.

Проте, понад 6 років відповідач за цією адресою не проживає, місце його фактичного проживання невідоме. Відповідач по справі являвся її цивільним чоловіком, тому вона у 2009 році надала дозвіл на його реєстрацію у власній квартирі, вважаючи його членом сім»ї. Але після реєстрації в квартирі, стосунки погіршились і відповідач не очікувано виїхав до міста Києва і більше вони не бачились, стосунки зовсім припинились. Вона не бачила ОСОБА_3 з часу від'їзду, адреси проживання у м. Києві вона не знає, він не повідомляв про своє життя ніяким чином. З часу реєстрації, 04.02.2009 року, відповідач по справі не проживає в квартирі.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 23.02.2015 року, ОСОБА_2, 1970 р.н., який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 дійсно не проживає за місцем реєстрації з 2009 року, його особистих речей у квартирі немає. Протягом вказаного часу, тобто понад шести років він не з'являвся за вищевказаною адресою.

Відповідач не має зв'язку з належною їй на праві власності квартирою, вона не є його місцем проживання чи перебування, у квартирі немає його особистих речей. Протягом встановленого терміну не проживання відповідач не несе обов'язків по утриманню житла, передбачених для користування Житловим кодексом УРСР. ОСОБА_3 добровільно не бажає знятися з реєстрації, чим здійснює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Між нею та відповідачем під час спільного ведення господарства була домовленість про його проживання у квартирі, коли вони проживали разом, але оскільки ОСОБА_3 виїхав, не повідомивши про своє місце проживання, вважає, що право на користування приміщенням в належній їй квартирі припинилось з моменту виїзду.

На підставі викладеного, просить суд усунути їй, ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала. Пояснила, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані позивач, а також відповідач, з 04.02.2009 року. ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаній квартирі як членм сім»ї власника квартири, оскільки вони проживали спільно як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Відповідач фактично проживав у квартирі до 04.02.2009 року, а після цього він виїхав до м. Київ. Особистих речей відповідача у квартирі немає, про що складено акт від 23.02.2015 року. ОСОБА_1 сама утримує житло, реєстрація у даній квартирі відповідача створює суттєві перешкоди та незручності для позивача щодо реалізації свого права власності. Спільних дітей сторонни не мають. Тому просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, який повернувся на адресу суду з відміткою про неотримання "за закінченням терміну зберігання", що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи.

Крім того, виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження в Черкаській області - газеті «Сільські обрії», згідно Розпорядження КМУ від 21 січня 2015 р. № 41-р«Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи». Про причини неявки не повідомив та не скористався правом надання заперечень проти позову.

Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири АВР №732710 від 22 березня 2001 року гр. ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу - ОСОБА_6 та зареєстровано у реєстрі за № 1477.

За даними довідки №417 від 21.02.2015 року, виданої КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, а з 04.02.2009р. - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач проживав у спірній квартирі та був зареєстрований як член сім»ї власника.

Між тим, за даними акту обстеження житлового приміщення від 23.02.2015 року, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Припортовий», вбачається, що ОСОБА_2, 1970 року народження, з 2009 року у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, його особистих речей в квартирі не має. Протягом шести років ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не з'являвся.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 порушує права позивача ОСОБА_1, оскільки не проживає в помешканні АДРЕСА_1 з 2009 року без поважних причин понад шість років, залишивши його добровільно, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла, позивач не чинить перешкод відповідачеві у користуванні житлом, а тому позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", ст. ст. 71, 72, 150 ЖК, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, 405 розд. ІІ гл.52 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 174, 209-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька