Справа 317/3024/15-ц
№/п 2/317/1698/2015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Гончаренко П.П.

при секретарі - Поповій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про розірвання договору, суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що 12 серпня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК» (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач-1) було укладено Кредитний договір № 573-в/37 згідно умов якого Позивачем було надано Відповідачу кредитні кошти в сумі 13000,00 (тринадцять тисяч доларів США 00 центів) доларів США зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 11 серпня 2015 року включно, зі сплатою 13,00 відсотків річних. Кредит надавався для споживчих потреб.

З моменту укладення Кредитного договору і донині між відповідачем-1 та позивачем було укладено дві додаткові угоди. Отже, позивач завжди йшов на зустріч відповідачу-1 та вирішував питання пов'язані з умовами виконання кредитного договору, шляхом домовленостей та переговорів.

12 серпня 2008 року між позивачем, відповідачем-1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено Іпотечний договір № 573-в/37/01 за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно: будинок житловий, розташований за адресою: с. Біленьке, вул. Жовтнева, буд. 47, Запорізького району, Запорізької області, на земельній ділянці 3047 кв.м., та належали іпотекодавцю на праві приватної власності. Після смерті іпотекодавця у 2010 році, майно успадкувала ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є матір'ю відповідача-1.

Але позивач зазначає, що враховуючи дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач не має можливості скористатися своїм правом на звернення стягнення на нерухоме майно в межах дії Закону України «Про іпотеку».

Також позивач зазначає, що 17.09.2009 року з метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору між позивачем та громадянкою ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_4) ОСОБА_6, дружиною відповідача-1 (відповідач-2) було укладено Договір поруки № 573-в/317/02, за умовами якого, а саме п. 1.1. договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

У результаті неналежного виконання відповідачем-1 умов кредитного договору, зокрема обов'язку щодо сплати визначених Графіком платежів у встановленні строки, утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 01.09.2015 року становить 53813,55 грн., яка складається з: заборгованості за пенею у сумі 6605,69 грн., заборгованість за тілом кредиту та процентами у сумі 2164,96 доларів США, що в національній валюті по курсу НБУ становить 47207,86 грн.

У зв'язку з викладеним позивач за первісним позовом просить суд постановити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості та стягнути з кожного судовий збір в розмірі по 609,00 грн.

В свою чергу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про розірвання договору.

В обґрунтування свої позовних вимог позивачі зазначили, що підставою та приводом для звернення позивача з первісним позовом стало неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. На думку позивачів за зустрічним позовом кредитний договір має бути розірваний, виходячи з наступного.

Як вбачається з тексу та змісту кредитного договору, його предметом є надання позивачем (банком) відповідачеві (позичальнику) кредиту в іноземній валюті в розмірі 13000,00 доларів США для поповнення обігових коштів. Курс долара США до гривні на час отримання кредиту становив 505 грн. за 100 доларів США, тобто фактична сума кредиту становила 65650,00 грн. Після впливу світової фінансової кризи, подій 2014-2015 р.р. на економіку України, курс змінився в сторону збільшення і, таким чином, на цей час сума кредиту у гривневому еквіваленті становить 283530,00 грн., тобто збільшилась більше ніж в чотири рази. На час укладання договору середній заробіток відповідача ОСОБА_1 дозволяв йому купувати іноземну валюту в необхідній для погашення кредиту сумі, але після зміни курсу дохід відповідача перестав забезпечувати належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором. Не заперечуючи проти самого факту надання банком кредиту, ОСОБА_1 вважає , що існують законодавчо визначені підстави для розірвання цього договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Позивачі за зустрічним позовом посилаються на норми ч. 2 ст. 652 ЦК України, та вважають, що є всі підстави для застосування судом цих норм.

Також позивачі за зустрічним позовом зазначають, що протягом 2009-2013 років звертались до банку із проханням розірвати або змінити договір у зв'язку з істотною зміною обставин, проте відповідач за зустрічним позовом відмовлявся.

Що стосується безпосередньо позовних вимог за первісним позовом, то відповідач-1 та відповідач-2 визнають позов в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування ним в загальній сумі 10489,23 грн., тобто суми заборгованості за кредитним договором 2164,96 доларів США по курсу 484,5 грн. за 100 доларів США, що діяв на момент надання кредиту. В частині стягнення пені за неналежне виконання умов кредитного договору в сумі 6605,69 грн. відповідачі позов не визнають та просять суд застосувати ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 взагалі не має власного доходу, а середній заробіток ОСОБА_1 становить 1271 грн., також подружжя має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, а також змушені надавати фінансову допомогу матері ОСОБА_4, яка є пенсіонеркою та хворіє на онкозахворювання.

У зв'язку з викладеним позивачі за зустрічним позовом просять суд розірвати кредитний договір № 573-в/317 від 12.08.2008 року на майбутнє. Зменшити суму пені на 6600 грн. відмовивши в задоволенні первісного позову в цій частині. Первісний позов задовольнити в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках по кредиту в загальній сумі 2164,96 доларів США, застосувавши при розрахунку стягнення офіційний курс долара США до гривні, встановлений НБУ на день укладання договору, стягнувши суму заборгованості в розмірі 10489,23 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала первісні позовні вимоги, заперечувала пороти зустрічних позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити.

Представник позивача позов не визнав, просить застосувати строк позовної давності, пояснив, що відповідачка не сплачувала позивачу 1500 грн. 25.08.2010 року, а також не сплачувала 28.03.2011 року у розмірі 262 грн., тому просив застосувати строк позовної давності і у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та представника відповідачів, суд вважає, що заявлений первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов не знайшов свого підтвердження тому суд вважає, його таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 12 серпня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК» (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач-1) було укладено Кредитний договір № 573-в/37 згідно умов якого Позивачем було надано Відповідачу кредитні кошти в сумі 13000,00 (тринадцять тисяч доларів США 00 центів) доларів США зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 11 серпня 2015 року включно, зі сплатою 13,00 відсотків річних. Кредит надавався для споживчих потреб.

З моменту укладення Кредитного договору і донині між відповідачем-1 та позивачем було укладено дві додаткові угоди, а саме додаткова угода № 1 від 21.01.2009 року та договір про внесення змін № 2 від 31.08.2009 року. Отже, позивач завжди йшов на зустріч відповідачу-1 та вирішував питання пов'язані з умовами виконання кредитного договору, шляхом домовленостей та переговорів.

12 серпня 2008 року між позивачем, відповідачем-1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено Іпотечний договір № 573-в/37/01 за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно: будинок житловий, розташований за адресою: с. Біленьке, вул. Жовтнева, буд. 47, Запорізького району, Запорізької області, на земельній ділянці 3047 кв.м., та належали іпотекодавцю на праві приватної власності. Після смерті іпотекодавця у 2010 році, майно успадкувала ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є матір'ю відповідача-1.

Враховуючи дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач не має можливості скористатися своїм правом на звернення стягнення на нерухоме майно в межах дії Закону України «Про іпотеку».

17.09.2009 року з метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору між позивачем та громадянкою ОСОБА_5 (на даний час ОСОБА_4) ОСОБА_6, дружиною відповідача-1 (відповідач-2) було укладено Договір поруки № 573-в/317/02, за умовами якого, а саме п. 1.1. договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

У результаті неналежного виконання відповідачем-1 умов кредитного договору, зокрема обов'язку щодо сплати визначених Графіком платежів у встановленні строки, утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 01.09.2015 року становить 53813,55 грн., яка складається з: заборгованості за пенею у сумі 6605,69 грн., заборгованість за тілом кредиту та процентами у сумі 2164,96 доларів США, що в національній валюті по курсу НБУ становить 47207,86 грн.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ст. 554 ЦК України).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що при укладанні вказаних договорів відповідачі були ознайомлені із умовами договорів у повному обсязі та погодилися з обсягом прав та обовязків визначених у всіх договорах, про що свідчать їхні підписи на документах.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Також судом встановлено, що 17.09.2015 року відповідач-1 за первісним позовом звернувся до Банку та подав заяву щодо визнання заборгованості у повному обсязі та про те, що бачить вихід із ситуації тільки шляхом прийняття рішення суду про стягнення боргу, між тим, первісна позовна заява була подана до суду також 17.09.2015 року.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд вважає, їх такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 652 ЦК УкраїниУ разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

У відповідності до ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору, Іпотечного договору, Договору поруки, та двох додаткових угод, сторонами було дотримано всіх вищевказаних вимог передбачених ст. 203 ЦК України. Оскільки підписали договори всі сторони це свідчить про волевиявлення та узгодження дій з усіх сторін, про обізнаність щодо умов кредитування, зокрема про валюту кредитування, обізнаність щодо обсягу прав та обов'язків сторін, визначених в усіх договорах. У результаті вчинення вищевказаних договорів у кредитора виникло законне право вимоги повернення кредитних коштів, нарахованих процентів, пені та інших платежів за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1

Фінансовий стан відповідача-1 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, стан здоров'я його матері, світова економічна криза, економічна криза в Україні не можуть бути підставою для уникнення відповідальності за зобов'язаннями відповідно до умов кредитного договору № 573-в/317 від 12.08.2008 року.

Отже враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе постановити рішення по справі, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 526, 530, 533, 551, 554, 652, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10, п/р 3001 в ПУАТ «ФІДОБАНК», МФО 300175, ) заборгованість за кредитним договором № 573-в/37 від 12.08.2008 року у розмірі 53813,55 (п'ятдесят три тисячі вісімсот тринадцять гривень 55 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10, п/р 3001 в ПУАТ «ФІДОБАНК», МФО 300175, ) суму сплаченого судового збору у розмірі по 609,00 грн. з кожного, що в сумі становить загальну сплачену суму судового збору 1218,00 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про розірвання договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції.

Суддя: П.П. Гончаренко