Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1476/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 травня 2015 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Смиковська Л. О.
з секретарем Деменчук О. Г.,
позивачаем ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овручмясо» про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні , -
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити. Окрім того зазначила, що просить стягнути середній заробіток з 10.06.2014 року по день прийняття рішення. Погоджується на заочний розгляд справи.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав, заперечень щодо позову не наддав.
У відповідності до ст.224 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку.
Позивач працював у відповідача і був звільнений 31.10.2013 року за згодою сторін. Рішенням Овруцького районного суду по справі №286/1798/14-ц від 10 червня 2014 року (а.с.5-6) було задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овручмясо»" про стягнення на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1418 грн. 39 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7838 грн. 60 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн..
Як вбачається із матеріалів справи №286/1798/14-ц рішення суду набрало законної сили.
Згідно даного рішення розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проводився з 31.10.2013 року по 07.04.2014 року. У рішенні встановлено факт, що середній заробіток ОСОБА_1 становив 71,26 грн.
У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Правильність позиції позивача і її відповідність усталеній судовій практиці застосування норми ст.117 КЗпП України підтверджено постановою Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 29.01.2014 року у цивільній справі № 6-144цс13, в якій зазначено зокрема таке.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Тому, виходячи з наведеного в сукупності, заявлена позивачем вимога про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 10.06.2014 року по 05.05.2015 року є законною та обґрунтованою.
Будь-яких інших доказів суду не надано.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Від сплати судового збору позивач звільнена згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ст.88 ЦПК України коли сторона, на користь якої постановлено рішення, звільнена від судових витрат, то судові витрати стягуються з другої сторони у дохід держави, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. (відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір»).
Керуючись ст.116, 117 КЗпП та ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачем в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідача), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2015 року.

Суддя:

ОСОБА_3