Справа № 373/2580/14 Головуючий у І інстанції Залеська А.О.
Провадження № 22-ц/780/2213/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 26 14.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Антоненко В.І., Гуль В.В.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною лінією,-

встановила:

У вересні 2014 року позивач звернувся суду із зазначеним позовом, посилаючись на таке.

13 березня 2013 року позивач та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали кредитну угоду (договір), відповідно до якої відповідачу за її заявою було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000 гривень.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, а відповідач не виконує належним чином зобов'язання по погашенню позики, внаслідок чого станом на 09 липня 2014 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 21275,58 гривень.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитною угодою від 13.03.2013 в сумі 21275,58 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 10400,58 гривень, прострочене тіло кредиту - 2853,36 гривень, заборгованість за відсотками - 1975,45 гривень, заборгованість за комісіями - 6046,19 гривень; також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією в сумі 20695 гривень 98 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 243 гривень 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав порушення судом норм процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач вказала, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування у банку оригіналів документів по справі, в порушення вимог закону відхилив клопотання про зупинення провадження у справі. Крім того, суд не конкретизував, на підставі саме якої кредитної лінії виник борг, який стягнуто за рішенням суду з відповідача.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2013 року позивач та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали кредитну угоду (договір), відповідно до якої відповідачу за її заявою було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 15000 гривень.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи та не оспорюються відповідачем.

Відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток, процент за користування кредитною лінією становить 14,99% річних, плата за обслуговування кредитного залишку (комісія) становить 3,95% щомісячно від суми використаних кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 009-29522-130313 від 09.07.2014 та від 08.12.2012 вбачається, що станом на дату зазначену в позовній заяві, а саме на 09.07.2014 за ОСОБА_2 рахується наступна заборгованість: 10400,58 грн. - залишок тіла кредиту, 2853,36 грн. - прострочене тіло кредиту, 1806,67 грн. - заборгованість за відсотками, 5635,37 - заборгованість за комісією та 154,09 грн. - пені (а.с.9, 37).

Розрахунок заборгованості, складений позивачем та ґрунтується на тарифах та правилах Банку.

Неналежність виконання зобов'язання позичальником за кредитною лінією № 009-29522-130313 та наявність боргу, зазначеного в розрахунку станом на 09.07.2014 року відповідачем не оспорюється.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне завищення позивачем розміру боргу за відсотками та за комісіями, визначивши ї х в наступних розмірах: 1806,67 грн. - заборгованість за відсотками, 5635,37 - заборгованість за комісією, що підтверджується вищевказаними розрахунками заборгованості та виписками по особовому рахунку позичальника.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з таких підстав.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як встановлено судом першої інстанції, боржник ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, тому висновок суду про часткове задоволення позову є вірним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК України; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов'язаний або має право його допустити.

Суд першої інстанції, не врахував вказані положення, резолютивна частина рішення не відповідає вимогам до судових рішень у грошових зобов'язаннях, оскільки судом у резолютивній частині рішення не визначено, за яким саме кредитним договором стягується заборгованість, з чого та яких сум складається стягнута з відповідача на користь позивача заборгованість, тобто не вказані складові кредитної заборгованості.

Відтак, рішення необхідно змінити, резолютивну частину рішення слід викласти в іншій редакції, з зазначенням складових частин кредитної заборгованості, а саме: заборгованості за кредитом - в сумі 20695,98 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10400,58 гривень, прострочене тіло кредиту - 2853,36 гривень, заборгованість за відсотками - 1806,67 гривень, заборгованість за комісіями - 5635,37 гривень.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що дану цивільну справу неможливо слухати до вирішення кримінального провадження №40001166 від 28 вересня 2013 року є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази існування договірних стосунків між банком та ОСОБА_3

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про задоволення позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування, однак вважає за необхідне змінити рішення, викласти резолютивну частину в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року змінити. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною лінією задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: 08400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236, , р/р НОМЕР_2) суму заборгованості за кредитним договором № 009-29522-130313 від 13 березня 2013 року в сумі 20695 гривень 98 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10400 гривень 58 копійок, прострочене тіло кредиту - 2853 гривень 36 копійок, заборгованості за відсотками - 1806 гривень 67 копійок, заборгованості за комісіями - 5635 гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: 08400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номерНОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (МФО 380236 , р/р НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: