АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2563/15 Справа № 186/2053/13 Головуючий у 1 й інстанції - Янжула С.А. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Деркач Н.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі: - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_6 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що він 09 серпня 1994 року під час роботи на підприємстві вугільної промисловості (шахта "Степова" ПАТ "ДТЕК "Павлограградвугілля") отримав виробничу травму, про що було складено акт про нещасний випадок №112 від 10 серпня 1994 року.

Внаслідок каліцтва йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 гривень, та просить суд стягнути зазначені грошові кошти з відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на його користь.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач тривалий час працював на підприємстві вугільної промисловості шахта "Степова", правонаступником якого є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля".

09 серпня 1994 року під час виконання трудових обов'язків з ОСОБА_7 стався нещасний випадок і він отримав ушкодження здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що підтверджено актом про нещасний випадок на виробництві №112 від 10 серпня 1994 року.

24 листопада 1994 року позивачу висновком МСЕК встановлено 50% втрати професійної працездатності.

При повторному огляді на МСЕК 14 грудня 2012 року йому було встановлено 80% стійкої втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

На час виникнення спірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця передбачалося п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі-Правила) в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат на час первинного висновку МСЕК.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України в редакції на час встановлення стійкої втрати працездатності працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з цим за положеннями ст. 83 ЦК УРСР, яка діяла на той час, позовна давність не розповсюджується на вимоги щодо порушення особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом.

Крім того, за положеннями п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України ( 2004 року) позовна давність також не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, строки позовної давності не можуть застосовуватись до вимог про відшкодування моральної шкоди спричиненої пошкодженням здоров'я, як вимог щодо порушення особистих немайнових прав.

Згідно вимог п. 11 Правил розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Розмір мінімальної заробітної плати на момент первинного висновку МСЕК становив 60000 крб., відповідно до Постанови Верховної Ради України №3653-ХІІ від 25.11.1993 року.

Українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню (ст.3 Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" від 25.08.1996 року).

Таким чином, на відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 120 гривень (0,6 гривень х 200 =120 гривень), що складає максимальний розмір відповідно до п. 11 Правил.

Наказом директора шахти "Степова" в/о "Павлоградвугілля" №1849 від 20 грудня 1994 року було наказано виплатити ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 6000000 карбованців, на підставі висновку МСЕК від 24.11.1994 року за 50 % втрати професійної працездатності.

Призначена сума відшкодування моральної шкоди була включена до розміру заробітної плати ОСОБА_7 за грудень 1994 року та виплачена позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як моральна шкода завдана ОСОБА_7 нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, який стався з ним 09 серпня 1994 року, та призвів до втрати позивачем професійної працездатності, відшкодована відповідачем в 1994 році.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: