Справа № 645/31/15-ц
Провадження № 2/645/598/15
07 травня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Горпинич О.В.
за участю секретаря судового засідання - Денісенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 255 312 грн. та 3% річних.
В обґрунтування позову посилався на те, що 20.12.2011 року у простій письмовій формі було між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого він дав відповідачу у борг грошові кошти у сумі, еквівалентній 16 200 доларів США, проте до теперішнього часу грошові кошти не повернуті, у зв'язку з чим, він звернувся до суду із відповідним позовом.
Позивач в судове засіданні не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, надійшла заява, якою вона просила позовні вимоги в частині стягнення 3% річних залишити без розгляду, в решті позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, судове засідання закінчувати у її відсутність, та проти ухвалення рішення при заочному розгляді не заперечувала.
Ухвалою суду від 07.05.2015 року позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних залишені без розгляду.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
20.12.2011 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі еквівалентній 16 200 доларів США, які зобов'язався повернути, про що складено відповідну розписку.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника.
Таким чином, підписання ОСОБА_2 договору позики є доказом отримання ним від позивача позики.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачам не повернута.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. 15 ЦПК України).
Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.
Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.
Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вказаних норм ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про безгрошовість укладених між ним та позивачем договору позики.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Питання щодо судового збору, суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 79, 84, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 255 312 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч триста дванадцять) грн. та судовий збір у сумі 2553,12 грн..

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -