Справа № 372/2237/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/4817/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 21.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Воробйової Н.С., Верланова С.М.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 343 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 березня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, у формі розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг 14 000,00 доларів США 00 центів в гривневому еквіваленті - 364 000,00 гривень зі строком повернення до 16 травня 2015 року. У квітні 2015 року відповідачем було повернуто позивачеві частину боргу в розмірі 20 800,00 гривень. У строк передбачений договором позики відповідач решту суму коштів 343 200,00 гривень взятих в борг не повернув, посилаючись на їх відсутність, чим порушив договірні зобов'язання.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 343 200 грн. та судовий збір 3432 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру заборгованості, відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати, з підстав невідповідності висновків суду обставнам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача суму боргу в розмірі 271 340 грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції невірно стягнуто кошти в розмірі 364 000 грн., оскільки він отримав від ОСОБА_3 кошти в доларах, а саме 14 000 доларів США, а тому необхідно стягувати заборгованість в гривневому еквіваленті, виходячи з курсу валют на момент подачі заяви до суду, що становило 271 340 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 березня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в розмірі 14 000,00 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті - 364 000,00 гривень, на строк до 16 травня 2015 року, а останній зобов'язався повернути грошові кошти в строк зазначений в договорі.

Факт укладення сторонами договору позики стверджується поясненнями сторін та розпискою відповідача від 16 березня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, вірно пославшись на ст. 1046 та ст. 1049 ЦК України, виходив із того, що відповідач не виконав зобов'язання у строк встановлений в договорі позики (розписці) та в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов'язань щодо повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апелянта щодо фактичної передачі кошті не у гривні, а у доларах США, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема журналу та звукозапису судового засідання, представник відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції заперечував проти позову з тих підстав, що відповідач кошти взагалі не отримував, а укладена розписка була для приховання іншого правочину.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: