Провадження № 2/522/6020/15
Справа 522/7981/15-ц
12 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Івченка В.Б.,
при секретарі - Січінава М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійсним,
Позивач звернулася до суду з позовом, в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,який був уточнений, згідно вимог якого просить суд визнати недійсним Договір іпотеки, укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк» 27.04.2006 року, зареєстрований в реєстрі за №1657 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, у зв`язку з тим, що під час укладання договору вказаною банківською установою не були дотримані окремі його пункти, а також були суттєво порушені норми чинного законодавства України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей.
Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги уточненої позовної заяви позивача у повному обсязі.
Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом в судовому засіданні встановлено, що
27.04.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 (у 2006 році у зв`язку з укладанням шлюбу змінила прізвище на «Шилкіна», а у 2014 році - на «Орловська», що підтверджується відповідними письмовими доказами) ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №1589-08 ПОУ Н, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100000 доларів США на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 27.04.2027 року, а також Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №1657 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк» від 04.03.2013 року, у 2012 році ПАТ «УкрСиббанк» здійснив відступлення права вимоги за вказаним Кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
Згідно із поясненнями представника позивача, під час укладання зазначених договорів були недотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені частинами 3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.
Так, волевиявлення позивачки під час підписання вказаних договорів не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, а правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв`язку з тим, що позивача було введено в оману її колишнім чоловіком - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який, зловживаючи її довірою, скористався наявністю в неї особистих коштів на банківському рахунку та її безпорадним та пригніченим станом, пов`язаним із смертю батька, та змусив її підписати кредитний та іпотечний договори, запевняючи, що це є підписанням необхідних документів із купівлі квартири. Тобто, позивач була впевнена, що підписує договір купівлі-продажу квартири та інші банківські документи, пов`язані із переведенням коштів з її рахунку на рахунок продавця квартири.
Судом також встановлено, що на момент укладання вищезазначених договорів, позивач не працювала - перебувала у відпустці по догляду за дитиною, будь-яких довідок з місця роботи та інших документів, необхідних для оформлення кредиту, не надавала. Таким чином, її колишній чоловік ОСОБА_7 надав до банку сфальсифіковані документи та без відома позивача оформив на неї кредит, в якому він виступив поручителем, а квартира АДРЕСА_1 виступила заставним майном за договором іпотеки.
Згідно пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, ОСОБА_7 спочатку належним чином виконував свої зобов'язання за Кредитним договором. Позивачу стало відомо про існування вищезазначеного Кредитного договору у 2008 році, коли подружжя вже проживало окремо та співробітники Банку почали вимагати погасити заборгованість за кредитом.
Суду надані письмові докази, які характеризують особу ОСОБА_7 - копію вироку Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2014 року, яким останнього визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України («Ухилення від сплати аліментів на утримання дітей»), а також засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.5 КК України («Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою») до 5 років позбавлення волі.
Представником Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було заявлено у судовому засіданні, що особу ОСОБА_7 та характеризуючі його з негативного боку дані добре відомі Органам опіки та піклування у зв`язку із позбавленням його у 2014 році батьківських прав стосовно малолітньої дочки - ОСОБА_3.
Представник позивача також пояснив, що у квартирі, яка є предметом застави за договором іпотеки, на час укладання договору проживала і проживає в теперішній час неповнолітня донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а з червня 2008 року і по теперішній час у зазначеній квартирі проживає і її молодша донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач та її діти зареєстровані та фактично проживають у АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми 1 та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2014 року.
Діти відвідують навчальні заклади за місцем проживання: ОСОБА_2 - Одеську гімназію №1 ім. А.П. Бистріної, ОСОБА_3 - школу №119, а також обслуговуються у медичному закладі за місцем проживання - у дитячій поліклініці №3, дільничий лікар-педіатр ОСОБА_8 відвідує їх за місцем проживання у АДРЕСА_1.
ПАТ «УкрСиббанк» під час укладання договору іпотеки від 27.04.2006 року не дотримано вимоги пунктів 2.4.8., 2.4.9. вказаного договору, відповідно до яких обов`язковою умовою цього правочину є отримання згоди відповідного піклувального органу на виселення неповнолітніх осіб, які мешкають у цьому приміщенні.
Зазначений договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх і малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, усиновлювачів або одного з них, з ким вона проживає.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають в суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Передана в іпотеку квартира є єдиним житлом, що належить позивачу і в разі невиконання нею зобов`язань за договором іпотеки банківська або колекторська установа матиме змогу одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - квартири, де проживають неповнолітні діти, чим будуть порушені їх законні права та інтереси.
Наведені обставини дозволяють суду зробити обґрунтований висновок щодо суттєвого порушення окремих положень чинного законодавства України під час укладання вказаного договору іпотеки.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 29, 203, 215, 216, 236 ЦК України, ч.7 ст.7, ст.177 Сімейного кодексу України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.17, ч.ч.2, 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», суд -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочину недійсним- задовольнити.
Договір іпотеки від 27.04.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», що здійснив відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за №1657, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 74,2 кв.м. у тому числі житловою площею - 44,2 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та всі договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 27.04.2006 року - визнати недійсними.
Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області скасувати (припинити) заборону відчуження нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 74,2 кв.м. у тому числі житловою площею - 44,2 кв.м., накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 27.04.2006 року, зареєстровану в реєстрі за №1658 та вилучити відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в Одеській області припинити іпотеку, зареєстровану в реєстрі за №1657 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 74,2 кв.м. у тому числі житловою площею - 44,2 кв.м., накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 27.04.2006 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк - з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Івченко В.Б.