Провадження №2-2886/15
Справа № 760/4089/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив зобов'язати відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні власністю, а саме: 1/6 частиною квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод працівникам КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у доступі до вищезазначеної квартири та вселити ОСОБА_5 до спірної квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 січня 2013 року по справі № 2-2609/29089/12 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Зазначає, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є також відповідачі по справі.

Посилається, що відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні вказаною квартирою, зачиняють двері та не допускають останнього до спільної квартири, псують особисті речі позивача та викидають їх з квартири.

Крім того, позивач зазначає, що він позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності на свою частину квартири, яка є обов'язковою, оскільки, відповідачі відмовляються відчинити двері також представникам КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" для виготовлення технічного паспорту.

Також, позивач просив вселити до спірної квартири свою дружину -ОСОБА_5

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що позивач має вільний доступ до спірної квартири, перешкоди в користуванні квартирою позивачу ніхто не чинить. Також зазначила, що ніхто не чинить та не чинив будь-яких перешкод і працівникам БТІ з метою обміру квартири для складання технічного паспорту. Проте, позивач не повідомляв відповідачів у своїх намірах на здійснення таких дій , а тому вважає, що саме позивач не забезпечив належним чином доступ працівників БТІ до спірної квартири.

Крім того зазначає, що вселення ОСОБА_5 до спірної квартири є необґрунтованим та таким, що порушує волевиявлення інших співвласників спірної квартири.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 та її представник просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду свої письмові заперечення та просили розглядати справу у їхню відсутність.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та просила позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.05.1995 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомості (а.с.36).

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 січня 2013 року по справі № 2-2609/29089/12 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.35).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням частик кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (1/6 частина квартири), ОСОБА_2 (1/6 частина квартири), ОСОБА_3 (1/3 частина квартири) та ОСОБА_4 (1/3 частина квартири).

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При відсутності згоди - спір вирішується судом.

Позивач в позові посилається на те, що йому чиняться перешкоди з боку відповідачів у здійсненні права власності на вказану вище квартиру.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами після розірвання шлюбу виникли конфліктні стосунку на фоні неприязнених відносин.

Разом з цим, встановлено, що позивач вільно користується спірною квартирою, має власні ключі та вільний доступ до неї.

Доказів того, що відповідачі чинили та чинять йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що відповідачі вчиняють відносно нього фізичне насильство, псують його речі тим самим чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, є необґрунтованими в розумінні вимог закону щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою.

Суд також не знаходить підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкод працівникам КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у доступі до вищезазначеної квартири, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено замовлення на виготовлення технічного паспорту на спірну квартиру, внаслідок чого працівник (інженер) КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» мав здійснити вихід за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення її обмірів.

Як вбачається з пояснень позивача в суді, працівник БТІ приходив двічі для виконання вказаного вище замовлення, а саме 05.12.2014 року та 15.12.2014 року.

Проте, як пояснив позивач відповідачі не допустили уповноважену особу до спірної квартири.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності та покази допитаного в судовому засіданні позивача, як свідка, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження перешкод з боку відповідачів у доступі до спірної квартири працівників БТІ.

Так, в судовому засіданні позивач підтвердив , що про перший вихід працівника БТІ, який мав бути здійснений 05.12.2014 року, позивач не повідомляв відповідачів по справі та сам у призначений час був відсутній, оскільки перебував на роботі.

В судовому засіданні відповідач -1 пояснила, що 05.12.2014 року близько 9.00 год., прийшов невідомий їй чоловік та сказав, що має намір оглянути квартиру. Враховуючи те, що відповідач-1 була вдома одна, не знала мети появи даної особи, оскільки не була повідомлена з боку позивача про можливий вихід працівника БТІ, вона дійсно не допустила дану особу до квартири.

Що стосується тверджень позивача про перешкоди при повторному виході, що мав місце 15.12.2014 року, слід зазначити.

Встановлено та не заперечувалося позивачем, що про повторний вихід працівників БТІ він відповідачів також не повідомляв, вважаючи, що відповідач -3 в цей день був вдома.

Згідно розділу 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, із змінами і доповненнями зазначено, що у разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, бюро технічної інвентаризації вносять до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення. При наявності змін технічний паспорт замінюється на новий з позначкою про це в старому технічному паспорті, який залишається у замовника.

Крім цього, відповідно до вимог вищезгаданої Інструкції від 24.05.2001 р. за № 127 (із змінами та доповненнями), при проведенні робіт по технічній інвентаризації обстеження проводиться всіх будинків, будівель та споруд, які знаходяться за однією адресою, та зареєстровані, як один об»єкт, незалежно від кількості власників.

Таким чином вбачається, що для виготовлення технічного паспорту виконавець БТІ зобов'язаний провести технічну інвентаризацію всієї квартири за обов'язковою участю її співвласників.

Суд враховує ту обставину, що позивач та відповідачі по справі, мають рівні права на здійснення права власності та відповідно такі дії мають вчинятися за їх взаємною згодою.

Разом з тим встановлено, що саме позивач не здійснив дій щодо забезпечення доступну працівників БТІ до спірної квартири , за участю та згодою інших співвласників.

В судовому засіданні відповідач-1 не заперечувала право позивача на вчинення дій щодо здійснення виготовлення технічного паспорту, разом з тим звернула увагу на ту обставину, що такі дії мають бути здійсненні з дотриманням вимог та прав усіх співвласників спірної квартири.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено вимог в частині здійснення перешкод у доступі уповноваженої особи БТІ до спірної квартири з боку відповідачів та доказів в підтвердження даних обставин матеріали справи не містять.

Суд погоджується, що позивач має право на здійснення реєстрації права власності на свою частину квартири, а тому має право на виготовлення технічного паспорту для його подальшого пред»явлення до реєстраційних органів, проте виходячи з вимог чинного законодавства, позивач як співвласник спірної квартири має дотримуватися вимог закону та прав інших співвласників.

Згідно ст. 156 ЖК Української РСР, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, проаналізувавши заявлену вимогу про вселення третьої особи у спірну квартиру, відповідність її нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем ОСОБА_1 позов в цій частині, не містить вимог про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність згоди всіх співвласників на вселення до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 і в цій частині.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 391 ЦК України, ст. 47 Конституції України, ст. 156 ЖК УРСР, ст.ст. 10,11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: