Справа № 212/6239/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дехта Р.В., при секретарі Конограй В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 30.04.2014 року звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом, про стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» - стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 послався на те, що з 08.07.1985 по 04.08.1988 рік та з 28.05.1990 по 09.12.1991 рік, з 07.04.1990 рік по 04.01.2010 рік працював на різних посадах у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки.

В період роботи, наказами відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства, що підтверджується наказами по підприємству.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили 01.10.2013 року, стягнуто з Відповідача на користь Позивача недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 5085 гривен 52 копійки. В стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строку ії виплати відмовлено.

В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, надали заяву та просили розглянути справу у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення та заяву про застосування строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 28.07.1999 року по 04.01.2010 року працював на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2», трудовий договір розірвано.

Сторони не заперечують, та відповідачем підтверджено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2013 року, що набрала законної сили 01.10.2013 року, підприємством виплачено 20 листопада 2013 року 5085 гривень 52 копійки недоплачену заробітну за час відпусток.

У заявлений позивачем спірний період, починаючи з 1995 по 2010 роки Наказами по підприємству №191 від 28.021995 р., № 462 від 28.06.1996р., № 522 від 24.07.1997р.,№ 312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001р., № 637від29.07.2003р., № 717 від 20.08.2003р., № 391 від 21.04.2004р., № 952 від 15.09.2004р., № 83 від 24.01.2005р., №331 від 21.03.2005р., № 92 від 31.01.2006р., № 367 від 05.04.2006р., № 1117 від 02.10.2006р., № 23 від 05.01.2007р., №624 від 08.05.2007р., № 1432 від 10.10.2007р.,№ 103 від 22.01.2008р. неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства.

За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні.

Спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні позивачу сум оплати за час відпусток без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів по підприємству, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток позивача.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про відпустки» порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення корегується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Міністерство праці та соціальної політики України у своєму листі від 3 серпня 2005 року № 18-441-1 також розяснило, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» відповідно до наказу від 24 січня 2005 року № 83 у межах своїх повноважень та з урахування фінансових можливостей визначило розмір коефіцієнта зростання тарифних ставок (посадових окладів) з 1 січня 2005 року. Зазначений наказ є чинним.

Спільною постановою генерального директора ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» та профспілкових комітетів від 6 лютого 2012 року № 3, а також наказом від 16 лютого 2012 року № 295 відповідачем визнано порушення п. 10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз ОСОБА_2» з 1 січня 1995 року до 1 березня 2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ «Суха Балка» та ПАТ «Євраз ОСОБА_2» за вказаний період із застосуванням формули: корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (у частках одиниці) х 0,71.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати суд дійшов наступного.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки; розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним ОСОБА_2 України у постанові від 24.06. 2015 року № 6-116цс15, що в силу вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. ОСОБА_2 зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Правова позиція висловлена Верховним ОСОБА_2 України у постанові №6-76цс14 від 02.07.2014 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що відсутні підстави для задоволення вимог позову, в тому числі стягнення моральної шкоди, так як відповідачем не порушено право позивача на отримання належних грошових коштів при звільненні.

Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що у позові відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, необхідним судовий збір віднести на рахунок держави.

Відповідно до частини 1, 4 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» стягнення середньої заробітної плати за час затримки та моральної шкоди.

Рішення суду проголошена без присутності сторін по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_3. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта