Справа № 126/2307/14-ц
Провадження № 2/126/158/2015
"16" березня 2015 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Дісяк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" про стягнення боргу за договором банківського вкладу,
Представник відповідача ПАТ "Міський комерційний банк" в судове засідання двічі поспіль 19.02.2015 року та 16.03.2015 року не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв.
У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач.
Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 14.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Міський комерційний банк" було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/10/153361 з виплатою відсотків щомісячно на суму 4000 грн. Відповідно до даного договору банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок на строк до 14.05.2014 року зі сплатою їй відсотків за зазначений період. Процентна ставка річних по договору становить 21,8 %.
Даний факт підтверджується договором акційного строкового банківського вкладу № 2630/10/153361.
Договором (п.1.2.6 ст.1 ч.1) також передбачено право позивача на збільшення (поповнення) депозитного вкладу, але не пізніше за 30 календарних днів до завершення дії договору. ОСОБА_1 періодично здійснювала поповнення депозитного вкладу, а саме: 12.02.2014 року внесено 3000 грн., 17.02.2014 року - 273 грн. 46 коп., 19.03.2014 року - 4000 грн., 20.03.2014 року - 200 грн., 14.04.2014 року - 1197 грн. 26 коп.
Факт внесення вкладником коштів на депозит підтверджується квитанціями.
Матеріалами справи підтверджено факт своєчасного виконання позивачем зобов'язань по розміщенню грошових коштів на вкладному рахунку за договором банківського вкладу.
Судом встановлено, що 14.05.2014 року ОСОБА_1 надала письмову заяву про повернення вкладу з нарахованими відсотками ОСОБА_3, що підтверджується копією рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Відомості про те, що вклад позивачеві повернуто, відповідач суду не надав.
Частиною 1 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Згідно з ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст. 1060 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянинои-підприємцем, які виготовляють чи продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
Згідно з п.22 ст. 1 цього Закону споживачем є фізична особа, яка замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
За приписами ч.5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) надання послуг згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.
Також правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", де у п.20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому співвідношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.
Відповідно до п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 902 грн. 88 коп.
На підставі п.22 ст. 1, ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", п.7 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 525, 526 ч.1, 610, 611, 612 ч.1, 625 ч.2, 1058 ч.1, 1060 ч.ч. 1,2, 1061 ч.1 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 213-215, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" про стягнення боргу за договором банківського вкладу задовольнити повністю.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" на користь держави 902 грн. 88 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя В. І. Гуцол