_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4662/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді Чаплицького В.В.

за участю секретаря Непомнющого М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за борговою розпискою у розмірі 2 016 318,36 гривень, в яку входить заборгованість за розпискою, врахування індексу інфляції та 3% річних, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що дійсно між позивачем та відповідачем було фактично укладено договір позики, та відповідач отримав грошові кошти в сумі 519 343, 50 гривень, про що було складено розписку 12 грудня 2011 року. Кошти відповідач отримав саме в гривні. Але сума, отриманих коштів еквівалентна 65 000 доларів США, тому відповідач і повинен повернути саме суму еквівалентну 65 000 доларам США, яка розрахована станом на 03 серпня 2015 року, на момент подачі позовної заяви до суду. У звязку із простроченням виконання зобовязання за розпискою відповідач також повинен сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних за весь період прострочення зобовязання, а саме з грудня 2014 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, визнавши, що відповідач дійсно отримав від позивача грошові кошти в сумі 519 343, 50 гривень. Кошти було отримано саме в національній валюті. Разом з тим, на теперішній час відповідач не має необхідної суми, та не має можливості повернути борг. Представник відповідача заперечувала проти стягнення неустойки, вказавши, на відсутність правових підстав.

Суд, дослідивши докази по справі, вислухавши представника позивача та представника відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

12 грудня 2011 року позивач передав ОСОБА_2 кошти у сумі 519 343,50 гривень, що еквівалентно 65 000 доларів США на час повернення грошових коштів (а.с.8).

Вказаний договір було підписано сторонами без зазначення кінцевої дати повернення. В якості забезпечення і гарантування виконання відповідачем обовязків за розпискою, він зобовязався не відчужувати ніяким чином квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно розписки відповідач взяв у борг кошти у розмірі 519 343,50 гривень (а.с.8). Факт отримання відповідачем коштів саме в національній валюті (гривні) було підтверджено представниками сторін в судовому засіданні.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач повинен повернути йому суму в гривні, однак еквівалентну сумі 65 000 доларів США на момент повернення боргу є необґрунтованим.

Само посилання та визначення в розписці про те, що кошти у сумі 519 343,50 гривень, еквівалентні сумі 65 000 доларів США на час повернення грошових коштів є недоречним, так як фактично в самій розписці не визначено конкретної дати повернення грошових коштів та відомостей про офіційний курс гривні до іноземних валют НБУ у майбутньому, тобто на момент повернення грошових коштів.

Жодних доказів щодо домовленості повернення боргу саме 12 грудня 2014 року, та саме в сумі еквівалентній 65 000 доларів США суду не надано, таким чином посилання позивача в наданому розрахунку позовних вимог, виконаному станом на 03 серпня 2015 року, на суму боргу по зобовязанню в розмірі 1 372 800 гривень 00 копійок є необґрунтованим та не підтвердженим доказами.

Суд вважає, що поверненню підлягають кошти в національній валюті, отримані ОСОБА_2 12 грудня 2011 року відповідно до розписки, в сумі 519 343 гривні 50 копійок.

Згідно положень ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1 та 2 ст.625 ЦК України визначають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Наслідки порушення договору позичальником визначено ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 цієї статті передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору на підставі договору позики, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача санкцій, оскільки в розумінні положень ст.1050 Цивільного кодексу України у боржника виникає обов'язок сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) лише у разі неналежного виконання зобов'язань за договором , що у даному випадку не має місце.

Враховуючи, що між сторонами у справі укладено договір позики без зазначення кінцевого строку повернення, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення закону, який регулює застосування санкцій.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У звязку з тим, що розпискою від 12 грудні 2011 року не встановлено строк виконання зобовязання, вимогу до боржника ОСОБА_2 кредитором ОСОБА_1 предявлено не було, суд вважає, необґрунтованими вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики із врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Зважаючи на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу за договором позики, яка оформлена борговою розпискою від 12 грудня 2011 року, в розмірі 519 343 гривні 50 копійок та відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення інфляції та 3% річних нараховану на суму боргу за період невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку це судовий збір у сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст.625, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2) суму боргу 519 343 гривень 50 копійок за договором позики від 12 грудня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 654 гривні 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд міста Одеси протягом 10 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Чаплицький В. В.