Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/824/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

16.04.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Белінської І.М., Письменного О.А.

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Автофінанс" про захист прав споживачів.

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Автофінанс"( далі- ТОВ „ЛК „Автофінанс") про захист прав споживачів і просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3, укладений між ним та відповідачем та стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму комісії за організацію Договору фінансового лізингу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 липня 2014 р. між ним та ТОВ „ЛК „Автофінанс" в особі представника за довіреністю №68 від 11.03.2014 року ОСОБА_3 був укладений Договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3.(далі-Договір).

Відповідно до умов Договору лізингодавець - відповідач по справі ,взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль „ЗАЗ Vida" у власність і передати його у користування лізингоодержувачу , тобто позивачу.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця і придбавається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу. Згідно ст.9 Договору лізингоодержувач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків.

При укладенні Договору фінансового лізингу він сплатив відповідачу комісію за організацію договору в сумі 10 000 грн.

Але пізніше з'ясувалось що під час укладення Договору фінансового лізингу представник відповідача ввів його в оману стосовно дійсних умов договору в частині порядку отримання в користування предмету лізингу.

Так, його запевнили, що, за умови сплати авансового платежу в розмірі 10% вартості «ЗАЗ Vida», одразу ж буде укладений договір, через три дні він зможе отримати у користування «ЗАЗ Vida», а після сплати авансового внеску зможе його викупити на пільгових умовах.

Оскільки запропоновані умови, влаштували позивача, він сплатив 10% вартості «ЗАЗ Vida», що складають суму 10 000 грн. і підписав договір.

Згодом в центральному офісі відповідача з'ясувалось, що сплачені 10 000 грн. - це не авансовий платіж, а „комісія за організацію договору", а „ЗАЗ Vida" позивач отримає у користування не раніше, ніж сплатить за графіком половину його вартості і комісію за передачу.

Зазначає, що як людина юридично не обізнана, у день підписання договору фінансового лізингу уважно не придивився і не звірив зразок договору з тим примірником, який за його відсутності був роздрукований представником відповідача для підпису.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем чинного законодавства України та доказів введення позивача в оману при укладенні договору.

В апеляційній скарзі з посиланням на ст.18 Закону України „ Про захист прав споживачів" ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позових вимог .

Зазначено, зокрема, що суд всупереч законодавству, не здійснив всебічного, повного, об'єктивного дослідження наявних у справі доказів

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4. підтримала доводи апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача ТОВ „ЛК „Автофінанс" не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно зворотного повідомлення. До суду надав заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст..303 ЦПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Закону України „Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини 2 ст.1 Закону України „Про фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Встановлено, що 23 липня 2014 р. між ОСОБА_2 та ТОВ „ЛК „Автофінанс" був укладений Договір фінансового лізингу № 010541 від 23 липня 2014 р. з додатками №№ 1, 2, 3 Предмет лізингу є автомобіль „ЗАЗ Vida" (а.с.6-15).

На користь ТОВ „ЛК „Автофінанс" ОСОБА_2 було сплачено 23 липня 2014 року 10 000 грн. комісії за організацію Договору(а.с.16).

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України „Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.16 Закону України „Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Нормами статей 203,627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до п. 14.13 Договору, додатки до Договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами, всі додатки та сам Договір підписані сторонами.

Додаток № 1 містить інформацію, щодо вартості предмета лізингу в сумі 100 000 грн., сплати авансових платежів в розмірі 50 %, щомісячного платежу в сумі 4 166, 67 грн., комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу /а.с. 13/ У п.п. 8.2.1, 8.2.2 договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу.

У додатку № 2 міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією /а.с. 14/.

Згідно пункту 1.7 договору, предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу.

Звертаючись до суду з позовом про повернення 10000 грн. позивач зазначає, що пункти Договору-1.4;1.6; 2.5; 3.4.1,8.16; 5.4;8.17; розділ 10 Договору є несправедливими, жорсткими і порушують права споживача на повне, ефективне і дострокове виконання умов договору. При цьому посилається на ч.ч.1-3 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів", де передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливі.

Проте,заявляючи вимогу про визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів" позивач не врахував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3; ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; то-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як зазначила представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції, зі своїм довірителем вони хотіли показати в позовній заяві, які події передували підписанню її довірителем - позивачем по справі, оспорюваного договору та поведінки при цьому відповідального працівника відповідача, в якій несприятливій атмосфері був підписаний договір позивачем, який не є обізнаним в юридичних питаннях, та є інвалідом, якому вкрай потрібен автомобіль, а тому вони вважають цей договір недійсним.

Встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Також для цих правовідносин є спеціальний закон - закон України „Про фінансовий лізинг".

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань ,а тому рішення скасуванню не підлягає.

.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 лютого 2015 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: