Справа № 382/29/15-ц Головуючий у І інстанції Кисіль О. А.
Провадження № 22-ц/780/5553/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернулися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 23 червня 2008 року в загальному розмірі 5 673,28 дол. США (73 479,15 грн.), а також понесених витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 23 червня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 16 000 дол. США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 23 червня 2015 року.

Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач своїх зобовязань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 10 вересня 2014 року у нього утворилася заборгованість за кредитом, по сплаті відсотків та пеня за невчасну сплату ануїтетного платежу. Враховуючи, що відповідачем проігноровано вимоги, які викладені в листі про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором від 11 вересня 2014 року, позивач порушив питання про стягнення заборгованості в судовому порядку.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, в якій зазначив, що банк неодноразово порушував його права як споживача, умови кредитного договору та чинне законодавство. Позивач вважає, що його було введено в оману шляхом надання кредиту в доларах США, а не в гривнях як він того просив, оскільки такі кредити мають різні відсотки за користування. Також на час укладення кредитного договору банк не мав ліцензії НБУ, яка б дозволяла сторонам використовувати іноземну валюту як засіб платежу при використанні своїх зобовязань за кредитним договором. ОСОБА_2 погашав кредит та проценти за користування даним кредитом в доларах США, стягнення якої в іноземній валюті передбачено кредитним договором, та потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу. Проте, банком неправомірно було зараховано плановий платіж в доларах США в рахунок погашення пені, а ставка по її нарахуванні різнитися зі ставкою визначеною сторонами кредитного договору. Таким чином, на думку позивача, нарахування штрафних санкцій в іноземній валюті є порушенням чинного законодавства України. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» 5 673,28 дол. США, що еквівалентно 73 479,15 грн. заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 23 червня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

З таким висновком суду погоджується судова колегія, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 16 000 дол. США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 23 червня 2015 року.

Згідно із п. 1.3.1. кредитного договору, виконання зобовязань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 64,70 кв.м та земельною ділянкою 0,2169 га, що знаходяться по вул. Набережна, 10 в Панфили Яготинського району Київської області, вартістю 154 220 грн.

Згідно із п. 2.1. кредитного договору, кредитор відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та Тарифів кредитора, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором.

Згідно із до п. 6.1. кредитного договору, надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу або зарахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника.

Згідно із п. 7.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтет них платежів в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Згідно із п. 7.2. кредитного договору, позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п.п. 1.3.3. цього договору.

Згідно із п. 7.10. кредитного договору, комісії, пені та штрафи за цим договором розраховується в валюті кредиту згідно з додатками до цього договору. Сплата пені та штрафів на користь кредитора резидента України за цим договором здійснюється позичальником в національній валюті України (для кредитів в іноземній валюті розмір комісії визначається по офіційному курсу ОСОБА_4 банку України на день сплати). Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора нерезидента України здійснюється позичальником в валюті кредиту (для кредитів в іноземній валюті).

Згідно із п. 9.1. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою усіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Згідно із п. 16.3. кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

Разом з тим, згідно із п. 10.4. кредитного договору, кредитор має право здійснювати договірне списання коштів у розмірі фактичних грошових зобовязань позичальника за цим договором з поточних рахунків позичальника на умовах, передбачених п. 7.4. цього договору. Кредитор є отримувачем коштів по договірному списанню.

Згідно із п. 7.7. кредитного договору, вимоги кредитора щодо погашення кредиту підлягають задоволенню з отриманих від позичальника платежів у такій черговості: сплата пені та штрафів за неналежне виконання позичальником зобовязань за цим договором; сплата прострочених процентів за користування кредитом; погашення простроченої до сплати суми заборгованості за кредитом, якщо таке прострочення матиме місце; сплата процентів за кредитом; погашення суми заборгованості за кредитом.

У випадку порушення позичальником будь-якої з умов договору, кредитор має право самостійно визначити інший порядок (черговість) погашення заборгованості позичальника перед кредитором.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобовязання за кредитним договором № НОМЕР_1 виконав повністю, надавши кредит ОСОБА_2 у розмірі 16 000 дол. США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника для подальшого використання за цільовим призначенням, що підтверджується меморіальним валютним ордером № OW8R18587 від 23 червня 2008 року та випискою по особовому рахунку відповідача.

Проте ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору та вимоги цивільного законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту згідно погодженого Графіку, внаслідок чого станом на 10 вересня 2014 року у нього утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 5 673,28 дол. США, що еквівалентно 73 479,15 грн., з яких 3641,01 дол. США (47 157,61 грн.) - заборгованість за кредитом, 438,69 дол. США (5 681,82 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків, 1 593,58 дол. США (20 639,72 грн.) - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків, що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

У звязку з цим 11 вересня 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на адресу ОСОБА_2 було надіслано лист-вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, який також був проігнорований останнім.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи наведені норми закону та встановивши той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, а позивач вправі достроково вимагати стягнення кредитної заборгованості, суд першої дійшов обґрунтованого висновку, що позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» підлягає до задоволення як обґрунтований та доведений належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про протиправність дій банку щодо зарахування планового платежу в доларах США в рахунок погашення пені, ставка якої не відповідає умовам кредитного договору не приймаються до уваги колегії суддів як безпідставні, оскільки у випадку порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк мав право самостійно визначати порядок (черговість) погашення заборгованості. В даному випадку, позивач, керуючись погодженими умовами договору, нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення та здійснив договірне списання коштів у розмірі фактичних грошових зобовязань позичальника за цим договором з поточних рахунків позичальника на умовах, передбачених п. 7.4. кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що кредитний договір був укладений між сторонами з порушенням вимог ст. 203 ЦК України чи під впливом обману.

З такими висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кредитні кошти в доларах США надавалися ОСОБА_2 згідно його заяви-анкети на отримання кредиту в доларах США на підставі банківської ліцензії та додатку до дозволу, які видані ОСОБА_4 банком України 11 жовтня 2006 року на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, в тому числі в іноземній валюті.

Так, суд першої інстанції правомірно вказував, що вирішуючи спір, частиною зустрічних позовних вимог якого є незаконна видача кредиту у валюті доларах США, він виходить з того, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства України, а саме Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, Законом України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 7 грудня 2000 року, Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, з яких вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 198 ЦК України, грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Законодавчими актами що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про ОСОБА_4 України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

Аналіз положень ст. 47 та ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

Таким чином, відповідно до положень ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Як передбачено положеннями ст. 203 ЦК України, для чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ОСОБА_2 обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», відповідно до вимог ст. 627 ЦК України.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Крім того, згідно п. 15.7 кредитного договору, позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «ОСОБА_3 Аваль» та орієнтовну сукупність вартість кредиту, що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача отримання кредиту, з боку відповідача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Посилання позивача про ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо валюти кредиту, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, є необґрунтованим.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та т. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Отже, на момент укладення кредитного договору позивач був дієздатною особою, чітко розумів і міг керувати своїми діями. Перед підписанням кредитного договору та договору іпотеки позивач був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився з ними, наслідком чого, після його попереднього ознайомлення з письмовими проектами договорів, стало підписання останніх та отримання коштів саме в іноземній валюті, згідно заяви про видачу коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У вказаному законі прописана чітка процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування - мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти його повернення. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, необхідно зазначити, що застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору ЗУ «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах договір укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на вимогу однієї зі сторін. При цьому діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, позичальник мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації.

Крім того, позичальнику ніщо не перешкоджало отримати кредит у національній валюті. Доказів протилежного позивач не надав.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 203, 230 ЦК України і може бути визнаний недійсним. Позивач погодився на умови договору, які йому запропонував банк до підписання цього договору і уклав договори на запропонованих умовах, він не може ставити питання про визнання договору недійсним з підстав невідповідності цих умов нормам ЦК України, а також їх несправедливості, із застосуванням норм «Закону «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: