УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Мукачево Справа №303/2595/15-ц

2/303/1641/15

Номер рядка с.з. - 26

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 676260 грн.

Поряд з цим, на підставі заяви про забезпечення позову від 07.05.2015, ОСОБА_1 просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, а саме будинок №7 «А», що знаходиться по вул. Леніна в с. Нижнє Давидково Мукачівського району (надалі - Будинок), в межах суми заявленого позову.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання за розписками і боргує позивачу значну суму боргу. З огляду на те, що до вирішення справи по суті, відповідач може здійснити будь-які дії щодо відчуження належного йому майна, просить забезпечити позов вищевказаним способом.

Розглянувши заяву та позовні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Розяснюючи вищевказані законодавчі положення, Пленум Верховного Суду України у п.п. 1, 2, 6 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова №9), зазначив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд вирішуючи питання щодо застосування певного види забезпечення позову, види повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує умови розписок від 19 грудня 2013 року та 07 березня 2014 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 676260 грн., яку в добровільному порядку не бажає сплатити, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить з того, що існує реальна спірна ситуація по відношенню до суми 676260 грн., яку, за доводами позивача, йому тривалий час боргує відповідач. Отже, у випадку підставності позовних вимог ОСОБА_1 можуть виникнути обєктивні перешкоди у виконанні рішення суду, якщо відповідач, за протягом судового розгляду справи, вчинить дії по відчуженню Будинку на користь третіх осіб.

Таким чином, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача та виключення можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду даної справи у контексті з положеннями ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, заяву слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити.

2. Накласти арешт на будинок №7 «А» по вул. Леніна в с. Н. Давидково Мукачівського району Закарпатської області, в межах суми позову (676260,00 грн.)

3. Копію ухвали направити районному відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції для виконання.

4. Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость