УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вмотивована)

01 вересня 2015р. Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В.В.,

при секретарі Петровій С.О.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дзержинська скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2015р. заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області (надалі - ВДВС) з примусового виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди, в якій ставить питання про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС з примусового виконання виконавчого листа № 2/225/1202/2013 виданого 01.07.2013 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ДП «Дзержинськвугілля» на його користь моральної шкоди у розмірі 9000 гривень і зобовязання накладення арешту в межах суми боргу.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 30.10.2013р. не виконується рішення суду про стягнення на його користь 9000грн. з ДП «Дзержинськвугілля» за виконавчим листом №2/225/1202/2013 виданим 01.07.2013р.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявився заявою від 15.05.2015р. просив розглянути справу у його відсутність.

Представник ВДВС також до суду не зявився заявою від 04.06.2015р. просив розглянути справу у його відсутність і надав заперечення (А.С.17, 18-19), згідно яких вважає скаргу безпідставною, тому, що на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження ВП №7131024, де боржником є ДП «Дзержинськвугілля», до складу якого входять 442 незавершених виконавчих провадження на суму 34796000грн., в тому числі і виконавчий лист на користь ОСОБА_2. Примусове виконання обмежено Законом України «Про примусову реалізацію майна», тому що ДП «Дзержинськвугілля є державним підприємством з часткою статутного фонду підприємства 100%. Транспортні засоби боржника постановою від 24.07.2013р. оголошені в розшук та 15.08.2013р. постановою виконавче провадження зупинене. Окрім цього вказують, на те,що стягнення на користь ОСОБА_2 не підпадає відповідно до ст..44 Закону України «Про виконавче провадження», що також ускладнює виконання за відсутності коштів у боржника.

Представник боржника ОСОБА_1 вважає скаргу безпідставною, вказує на скрутне матеріальне становище підприємства.

Вислухавши думку представника боржника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так в суді встановлено, що з 30.10.2013р. не виконується рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 9000грн. з боржника ДП «Дзержинськвугілля» за виконавчим листом №2/225/1202/2013 виданим 01.07.2013р. Виконавче провадження на користь ОСОБА_2 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП №7131024, до складу якого входять 442 незавершених виконавчих проваджень.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ст.385 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду у 10 денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Права ОСОБА_2 порушуються до теперішнього часу, тому суд вважає, що заявником не пропущено строк звернення до суду.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 XIV із змінами та доповненнями (надалі Закон від 21.04.1999 року).

Окрім цього судом прийнято до уваги, що згідно зі ст. 124 Конституції України, ст.14 ЦПК України, ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 цього Закону).

Відповідно до п.2 ст.1, ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і цим законом.

Як передбачено ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, в силу наведених норм, державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може накласти арешт на майно боржника та оголосити заборону на

його відчуження; процесуальні дії з виконання судового рішення мають бути проведені протягом шести місяців з дня винесення постанов про відкриття виконавчого провадження.

В суді ж встановлено, що з 30.10.2013р. не виконується рішення суду на користь ОСОБА_2, і належних доказів про неможливість виконання судового рішення суду не надано.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що державний виконавець не скористався правами, наданими йому Законом від 21.04.1999 року, направленими на своєчасне та неупереджене виконання судового рішення та своєю бездіяльністю допустив порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 на своєчасне отримання грошових коштів за судовим рішенням.

За таких обставин, суд вважає за необхідне бездіяльність державного виконавця з примусового виконання виконавчого документа на користь ОСОБА_2 по відшкодуванню моральної шкоди визнати неправомірною, оскільки вона дозволяє боржнику державному підприємству безперешкодно ухилятися від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи те, що суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом від 21.04.1999 року можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, тому суд вважає за можливе зобовязати відділ Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області накласти арешт на кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, інших фінансових установах.

Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 386-388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 XIV із змінами та доповненнями, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області з примусового виконання виконавчого листа № 2/225/1202/2013 виданого 01.07.2013 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 9000 гривень.

Зобовязати державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дзержинського міського управління юстиції прийняти заходи для встановлення майна боржника і накласти арешт на майно боржника, в межах суми, достатньої для виконання виконавчого листа № 2/225/1202/2013 виданого 01.07.2013 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 9000 гривень. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: