Номер провадження: 22-ц/785/332/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди та визнання права власності,-

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 та просили суд зобов'язати відповідача не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні та розпорядженні гаражем АДРЕСА_1; зобов'язати не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні та розпорядженні гаражем АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_3 право власності на гараж АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на гараж АДРЕСА_2.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2014 року позовна заява задоволена.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні та розпорядженні гаражем АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні та розпорядженні гаражем АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на гараж АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Білгород-Дністровська міжрайонна прокуратура Одеської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнаючи за ними право власності на самочинне збудоване нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що воно не порушує права інших осіб, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що у 2009 році ОСОБА_3 розпочав будівництво гаражу по АДРЕСА_1. Через рік ОСОБА_4 також побудував гараж поряд з гаражем ОСОБА_3.

03 листопада 2009 року КП "Білгород-Дністровське БТІ" виготовило технічний паспорт на гараж за АДРЕСА_1, який побудований ОСОБА_3 (а.с.11), технічний паспорт на гараж АДРЕСА_2, який був побудований ОСОБА_4, був виготовлений 23.10.2012 року (а.с.20а).

Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області № 2761 від 04.12.2009 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво та з нього був стягнутий штраф (а.с.10).

ОСОБА_4 також було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво, та також був стягнутий штраф.

Суд першої інстанції, визнаючи права власності за позивачами на самочинне будівництво, посилався на листи управління містобудування та архітектури від 10.06.2014 року, в яких зазначено, що управління містобудування та архітектури вважає за можливе визнати право власності на самовільно збудовані гаражі за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9, 19).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК Україниправом власності особи є її право на майно, яке воно здійснює відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 321 ЦК Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Стаття 9 ЗУ "Про архітектурну діяльність" передбачає, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів, що не було зроблено позивачами.

У процесі проведення самовільної будівлі, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення, позивачами порушено ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст. ст. 24, 26 "Про планування і забудову території".

Судом встановлено, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог не надані документи, які підтверджували б законність виконаного будівництва.

Правилами ст. 376 ЦК Українипередбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною другою ст. 331 ЦК Українипередбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року за № 461, якою затверджено "Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів".

Відповідно до змісту пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВРв редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання правовстановлюючих документів на самочинне збудоване майно не проводилось.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не перевірив, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали підстави вважати про наявність спору про право.

Судом першої інстанції не було з'ясовано чи зверталися позивачі до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва та чи було їм відмолено у вирішенні зазначеного питання.

Крім того, позивачами не надано до суду правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво, та до участі у справі не залучено власника землі - Білгород-Дністровську міську раду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Відповідно до п. 12 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Самочинно збудовані гаражі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було прийнято в експлуатацію.

Серед матеріалів справі відсутні жодні докази того, що позивачі зверталися із відповідною заявою до компетентних органів влади.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про основи містобудування"спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали даної справи не містять даних щодо звернення позивачів до органів місцевого самоврядування стосовно узаконення самочинного будівництва, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а тому висновки суду першої інстанції про визнання за позивачами права власності на самочинно збудовані гаражі є хибними.

Крім того, позивачами не доведено та в справі відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач чинить їм перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Суд першої інстанції, при ухваленні рішення, усі зазначені обставини до уваги не прийняв, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання не чинити перешкоди та визнання права власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн., в рівних частках з кожного.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко