Справа № 2-3365/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Парк-Сервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору будівельного підряду та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Транс-Парк-Сервіс» звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати договір будівельного підряду від 01.04.2014 року, що укладений між ТОВ «Транс-Парк-Сервіс» та ОСОБА_1

Під час розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги та просив розірвати договір будівельного підряду від 01.04.2014 року, що укладений між ТОВ «Транс-Парк-Сервіс» та ОСОБА_1, визнати за ним право власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_1 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м., на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_2 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м., на нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 (літ. «ж»), загальною площею 280,0 кв.м.

Також, позивач просив зобов'язати відповідача повернути оригінали правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_1 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м., на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_2 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м., на нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 (літ. «ж»), загальною площею 280,0 кв.м. та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

Позивач просив справу розглядати за відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач просив справу розглядати за його відсутності та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між ТОВ «Транс-Парк-Сервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір будівельного підряду.

Розділом першим договору визначено, що предметом договору є зобов'язання генпідрядника, яким є відповідач, виконати увесь комплекс із реконструкції нежитлової будівлі торгівельного призначення по АДРЕСА_1, загальною площею 48,0 кв.м., нежитлової будівлі торгівельного призначення по АДРЕСА_2, загальною площею 48,0 кв.м., нежитлової будівлі по АДРЕСА_3, загальною площею 280,0 кв.м. у відповідності до проектної документації за завданням замовника, а також зобов'язується передати виконані роботи (результат виконаних робіт) та здати Об'єкти замовнику у встановлений цим договором термін (строк) та взяти участь в роботі по введенню Об'єктів в експлуатацію.

Пунктом 2.1 договору визначено загальний строк, протягом якого генпідрядник повинен організувати виконання усіх робіт (тобто усі етапи робіт, увесь комплекс робіт) і передати їх (результат виконаних робіт) замовнику по останньому акту виконаних робіт, що становить 90 календарних днів. Цей строк розпочинається з дати підписання сторонами договору.

Підпунктом 3.1.10 пункту 3.1. Договору застережене наступне: «Після повного завершення усіх робіт повернути Об'єкти замовнику протягом 3-х робочих днів. Об'єкти повинні бути переданими Генпідрядником обов'язково в незалежності від існування між сторонами будь-яких суперечок (несплата послуг, недоліки у роботі інше) за актом приймання - передачі».

Тобто відповідач у відповідності до пункту 2.1. Договору повинен був виконати весь комплекс робіт по договору у строк до 01.07.2014 року та у будь-якому випадку передати побудовані Об'єкти: нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_1, загальною площею 48,0 кв.м., нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_2, загальною площею 48,0 кв.м., та нежитлову будівлю по АДРЕСА_3, загальною площею 280,0 кв.м., за актом приймання - передачі.

Однак, не дивлячись на закінчення реконструкції відповідач не виконав вимоги пункт 2.1. Договору та не передав позивачеві зазначені Об'єкти за актом приймання - передачі, тобто ухиляється в добровільному порядку від виконання взятих на себе зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Статтею 883 ЦК України визначено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження.

У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт набуття права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_1 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м. та на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_2 (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м. В решті позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 2450,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України на підставі ст.ст. 328, 386, 392, 526, 530, 629, 875, 883 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Парк-Сервіс» до ОСОБА_1 про розірвання договору будівельного підряду та визнання права власності - задовольнити частково.

Розірвати договір будівельного підряду від 01 квітня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Парк-Сервіс» (код юридичної особи 37673399) та ОСОБА_1.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Парк-Сервіс» (код юридичної особи 37673399) право власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_1, (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м. в м. Києві, на нежитлову будівлю торгівельного призначення по АДРЕСА_2, (літ. «А»), загальною площею 48,0 кв.м. в м. Києві

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Парк-Сервіс» (код юридичної особи 37673399) 2450 (дві тисячі чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн