АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3965/15 Справа № 174/1155/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ілюшик І. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3, фізичної особи підприємця ОСОБА_4, фізичної особи підприємця ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, за яким просила визнати недійсним договір споживчого кредиту № від 16.11.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), стягнути на користь ПАТ «ОТП Банк» з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5, грошові кошти отримані ним по договору споживчого кредиту № від 16.11.2014 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ОТП Банк», стягнути на користь ПАТ «Акцент-Банк» з ФОП ОСОБА_4 грошові кошти отримані нею по договору споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року укладеного між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк». В обґрунтування позову посилалась на те, що їй було запропоновано провести ремонт балкону в належній їй квартирі за загальну суму 5 000 грн. з виплатою цієї суми у розстрочку на протязі трьох років. 16.11.2014 року у м. Дніпродзержинську вона підписала договір індивідуального номеру заказу GР-1664.4 від 16.11.2014 року, а потім ОСОБА_3 та інші особи, які знаходилися в офісі у м. Дніпродзержинську надали їй для підпису документи, як вони пояснили, які необхідні для оформлення кредиту на придбання металопластикового балкону, що після підписання цих документів їй встановлять балкон і вона буде сплачувати кредит на протязі трьох років по 120 грн. щомісячно. 17.11.2014 року після консультації з юристом вона з'ясувала, що окрім вказаного вище договору вона підписала ще два кредитних договори, № від 16.11.2014 року з «ОТП Банк» на суму 19007, 56 грн., яка була перерахована на рахунок ФОП ОСОБА_5, другий споживчий кредит № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року на суму 5000 грн. за яким кошти були перераховані ФОП ОСОБА_4 Приймаючи до уваги сукупну вартість кредиту за двома кредитними договорами, яка складає 24 000 грн. вона має сплачувати на користь ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» 966 грн. щомісячно до 29.06.2015 року, а після 29.06.2015 року по 1125 грн. 99 коп. за рахунок збільшення плати ПАТ «Акцент-Банк». Однак її щомісячний дохід складається лише з пенсії, яка дорівнює 1049 грн., вона пенсіонер, інвалід другої групи. Вважає, що договір індивідуального номеру заказу є неукладеним, оскільки з боку відповідача він є не підписаним. Вищезазначені кредитні договори є недійсними, як укладені із значним порушенням закону, оскільки вони укладені на виконання спірного договору GР-1664.4, спірні кредитні договори не містять оригінали підписів посадових осіб ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» уповноважених на укладання відповідних договорів та відсутні оригінали печаток цих юридичних осіб. Також позивач стверджує, що в силу похилого віку та поганого здоров'я істотно помилилась відносно змісту цих договорів, оскільки вона не змогла прочитати дрібний шрифт і зрозуміти їх зміст. Крім того, від неї приховали той факт, що отримувати кошти згідно кредитних договорів будуть невідомі їй особи з якими вона договорів не укладала. Від цих осіб вона нічого не отримала. Таким чином, внаслідок омани з боку ПАТ «Акцент-Банк», ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 та ПАТ «ОТП Банк» вони безпідставно збагатились за її рахунок.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року ухвалено: позов ОСОБА_2 - задовольнити частково; визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк»; в задоволенні позову в іншій частині - відмовити; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить рішення суду скасувати в частині визнання недійсним кредитного договору № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою та інвалідом другої групи за загальним захворюванням, страждає кількома хронічними захворюваннями, згідно довідки КП «Вільногірський міський центр первинної медичної допомоги» № 407, за відомостями ПФУ у м. Вільногірську розмір її пенсії складає 1049 грн. Між позивачем та банком в особі начальника управління розвитку роздрібного бізнесу Клименко О.В. та заступника начальника управління мережі продажів Шінкаренко У.А., які діють спільно на підставі статут та довіреностей, укладено договір на придбання товарів та послуг, загальний розмір кредиту 19 007 грн. 56 коп. Позичальник в свою чергу, зобов'язався повернути повністю суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання, встановлені договором не пізніше 16.10.2016 року (п. 1.4.1). Згідно п. 4.13. цей договір укладається відповідно до ст.ст. 6, 207, 627 ЦК України і підписання його зі сторони банку відбувається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб банку. Сторони, підписуючи даний договір, надають свою письмову згоду на укладення договору в порядку передбаченому п. 4.13 договору, який їм повністю зрозумілий та з яким вони повністю погоджуються. Додатком до договору є графік платежів. В якості продавця в договорі вказано ФОП ОСОБА_5 Згідно заяви позичальника № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року, кредит надається позичальнику ОСОБА_2 для оплати/ часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 Згідно п. 15,16 заяви, позичальник згодна, що заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Підтверджує, що вся надана інформація достовірна. Своїм підписом підтверджує, що отримала/зобов'язується отримати товар згідно з рахунком-фактурою № 1611/2 від 16.11.2014 року у повному обсязі. Копія договору також містить підпис особи, уповноваженої довіреністю на надання послуг, менеджера ОСОБА_8 Факт підписання вказаного кредитного договору та заяви позивачем не оспорюється. З копії договору індивідуальний номер замовлення GР-1664.4 від 16.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) уклали договір за яким виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність, замовнику ПВХ конструкції за розцінками виконавця. Договір містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП ОСОБА_3 без її підпису. До матеріалів справи долучені письмові заперечення відповідачів ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, які позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити за необґрунтованістю, зазначали, що кошти банками перераховані. З копії доповідної записки від 04.12.2014 року вбачається, що ПВХ конструкції не були передані у власність замовнику, оскільки за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері. Позивач направила на адреси ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» листи з вимогою розірвати кредитні договори на що отримала відповіді. ПАТ «ОТП Банк» повідомив позивача про те, що з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. ПАТ «Акцент-Банк» повідомив позивача про те, що їй необхідно звернутися до відділення банку та надати письмове підтвердження від магазину того, що товар не був їй доставлений, або акт про повернення товару. Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1, складеного техніками КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області 09.01.2015 року, у квартирі відсутні як система централізованого опалення цієї квартири так і система індивідуального опалення квартири. Допитана в судовому засіданні за її згодою в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що 15.11.2014 року вона була вдома, до неї у квартиру прийшли двоє молодих чоловіків і відрекомендувавшись представниками заводу металоконструкцій, запропонували провести ремонт балкону, пояснивши, що пенсіонерам та інвалідам знижки. У неї холодний балкон, опалення в квартирі немає, вона хотіла, щоб було тепліше. Їй пообіцяли, що усе буде коштувати 5 000 грн. на три роки у розстрочку по 120 грн. на місяць без відсотків. Позивач заплатила за проведення обмірів 50 грн. 16.11.2014 року, невідомий їй молодий чоловік приїхав до неї додому, зробив обміри та повіз її до м. Дніпродзержинська. Там вона підписала договори, які їй не дали можливості прочитати. Наступного дня вона звернулася до юриста і з'ясувалося, що вона підписала кредитні договори на значні суми. Вона є пенсіонеркою, хворіє, має маленьку пенсію., не може витрачати усі кошти на оплату кредитів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, яка є сусідкою позивача, пояснила, що ОСОБА_2 запросила її до себе в квартиру, коли у неї перебували двоє чоловіків і умовляли ОСОБА_2 встановити балкон, вона не погоджувалась, оскільки у неї маленька пенсія. Вони казали, що вона буде сплачувати по 120 грн. протягом трьох років. Свідок пояснила, що вона та ОСОБА_2 проживають у багатоквартирному будинку, централізоване опалення було до минулого року, у позивача було централізоване опалення, а потім вона його відрізала, оскільки не було коштів за нього платити. У цей час у квартирі позивача середня температура становить 10-12 градусів Цельсія, що дуже холодно. Допомогу на встановлення індивідуального опалення ОСОБА_2 міська рада не надала.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що суд враховує незадовільний майновий стан позивача на момент вчинення правочину, її важку хворобу, наявність інвалідності, а також те, що відсутність в квартирі позивача опалення могло вплинути на формування волевиявлення позивача і для усунення цієї обставини позивач бажала укласти оспорюванні кредитні договори. За відсутності тяжких обставин вона на зазначених умовах не уклала би правочини. Визнання правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього. Приймаючи до уваги сукупну вартість кредиту за двома кредитними договорами, яка складає більше 24 000 грн., позивач мала сплачувати на користь ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ОТП Банк» 966 грн. щомісячно до 29.06.2015 року, а після 29.06.2016 року її загальний щомісячний платіж мав збільшитись до 1125,99 грн. за рахунок збільшення плати ПАТ «Акцент-Банк». Суд прийшов до висновку, що підписана позивачем заява суперечить нормам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є односторонньою, оскільки не містить обов'язків банку. Посилання позивача в судовому засіданні, що вона уклала кредитні договори під впливом обману, помилки та психічного насильства не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, а тому суд не може прийняти їх до уваги. Вчинення правочинів із застосуванням факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису можливе лише у випадках, встановлених цивільним законодавством або за наявності письмової згоди сторін із зафіксованими в ній зразками відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідачем ПАТ «ОТП Банк» не надано доказів письмової згоди сторін кредитного договору, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Тому використання такого підпису суперечить ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України. Під час підписання позивачем кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк» зі сторони банку підписання відбулося шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб банку про що безпосередньо зазначено в тексті договору. Вказане суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою. Тому в момент вчинення вказаних договорів відповідачем не додержані вимоги, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України і зміст вказаного правочину суперечить вимогам ст. 207 ч. 2, 207 ч. 3 ЦК України. Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК) і такий договір є недійсним з моменту його укладання (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК) незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Встановивши, що спірний договір є нікчемним, суд не може задовольнити вимогу позивача про визнання його недійсним, адже відповідно до положень ч. 2 ст.215 ЦК України недійсність нікчемного правочину встановлена законом (ч. 2 ст. 1055 ЦК України), а тому визнання його недійсним законом не вимагається, він є недійсним автоматично. При недотриманні письмової форми кредитного договору наступають наслідки, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України. Наведена стаття формує загальне правило, відповідно до якого недійсний правочин не спричиняє юридичних наслідків для сторін, чи то будь-яких інших осіб, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тобто, застосування двосторонньої реституції. Двостороння реституція полягає в тому, що кожна сторона недійсного правочину має повернути іншій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину, таким чином, наведена стаття встановлює, що основним наслідком недійсності правочину за ЦК України, є двостороння реституція. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачі ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4, ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Акцент-Банк» безпідставно збагатились за її рахунок. В даному випадку в процесі судового розгляду не знайшло свого підтвердження та з тексту спірних кредитних договір не вбачається, що ОСОБА_2 отримала від банків кредитні кошти, натомість вони були перераховані на рахунки інших відповідачів у справі на що вони безпосередньо вказали у своїх письмових запереченнях. Отже, в даному випадку суд не вбачає за можливе застосувати правило двосторонньої реституції щодо ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2, а також стягнути грошові кошти з ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк», та з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент-Банк». Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнати недійсним договір споживчого кредиту № АВНОRG134070340 від 16.11.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк». В задоволенні позову в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту № від 16.11.2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» слід відмовити, оскільки вказаний кредитний договір є нікчемним і недійсність нікчемного правочину встановлена законом ( ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).В задоволенні позову в іншій части - відмовити за безпідставністю.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку в межах апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо недійсності кредитних договорів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, у випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно заяви позичальника № АВНОRG134070340 від 16 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 просила ПАТ «Акцент-Банк» надати їй строковий кредит в сумі 5 000 грн. на строк 36 місяців з 16.11.2014 року по 15.11.2017 року включно з відсотковою ставкою (фіксована) 0,12% річних та щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 160 грн. та за кожний платіж сплатою банку обумовлені грошові кошти. Щомісячний платіж у сумі 139,15 грн., а з 29.06.2015 року у сумі 299,15 грн., період сплати з 24 по 28 число кожного місяця. Кредит надається позичальнику ОСОБА_2 для оплати/ часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4- продавця. Згідно п. 15,16 заяви, позичальник згодна, що заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Підтверджує, що вся надана інформація достовірна. Своїм підписом підтверджує, що отримала/зобов'язується отримати товар згідно з рахунком-фактурою № 1611/2 від 16.11.2014 року у повному обсязі. Вказана заява позичальника підписана позивачем та менеджером ОСОБА_8 - особи, уповноваженої довіреністю на надання послуг (а.с.10).

З копії договору за індивідуальним номером замовлення GР-1664.4 від 16 листопада 2014 року на підставі якого укладений вищезазначений кредитний договір, вбачається, що ОСОБА_2 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) уклали договір за яким виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовнику - ПВХ конструкції за розцінками виконавця. Договір містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП ОСОБА_3 без її підпису (а.с.11).

Відсутній підпис виконавця і в самому замовленні GР-1664_ L від 16 листопада 2014 року (а.с.58-59).

З матеріалів справи вбачається визнання відповідачем ФОП ОСОБА_4 отримання нею кредитних коштів ПАТ «Акцент-Банк» за вказаним кредитним договором (а.с.50-51).

З копії доповідної записки від 04.12.2014 року вбачається, що ПВХ конструкції не були передані у власність замовнику, оскільки за адресою АДРЕСА_1 ніхто не відчинив двері (а.с.54).

Аналізуючи докази у справі, судова колегія встановила, що ОСОБА_2 кредитні кошти за спірним кредитним договором не отримувала, як і не отримувала товар ПВХ конструкції для ремонту балкону в своїй квартирі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що договір замовлення GР-1664_ L від 16 листопада 2014 року на товар ПВХ конструкції для ремонту балкону в квартирі позивача з метою чого укладався зазначений спірний кредитний договір, - фактично є неукладений.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач інвалід 2 групи, особа малозабезпечена, хвора, одинока та похилого віку (а.с.4,5,66,71,85).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Отже, за правилами цієї статті необхідно встановити наявність одночасно двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідні умови вчинення правочину.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність факту тяжких обставин у позивача - крайня нужденність позивача в утеплені свого житла у зв'язку з відсутністю централізованого опалення, безпомічність у зв'язку з її тяжкою хворобою, похилим віком, відсутністю коштів; та вкрай невигідні умови вчинення правочину - зазначеного спірного кредитного договору, який позивач не взмозі виконати; впливу вказаних тяжких обставин на волевиявлення позивача на укладення кабального для неї правочину, а тому вірно застосовано ст. 233 ЦК України до виниклих спірних правовідносин.

Позивач довела суду, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочин визначений ст. 233ЦК України належить до оспорюваних правочинів (ст. 215), тобто може бути визнаний недійсним лише за позовом потерпілої сторони або іншої заінтересованої особи.

Відповідно до ст. 216 ЦК України для визначення наслідків визнання такого правочину недійсним у вигляді двосторонньої чи односторонньої реституції.

Із встановлених обставин по справі, а саме, що позивач кредитні кошти не отримувала, що також підтверджено кредитним договором, і товар у продавця-виконавця не отримувала, то право суду не застосовувати в даній справі ст. 216 ЦК України - є вірним.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь