Справа №488/673/15-ц 22.09.2015 22.09.2015 22.09.2015
Справа № 488/673/15-ц Головуючий першої інстанції: Селіщева Л.І.
Провадження № 22-ц/784/2294/15 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Богуславській О.М.,

за участі позивача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4

на ухвалу судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2015 року, яка постановлена за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору - Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та визначення розміру заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а :

12 лютого 2015 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору - Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та визначення розміру заборгованості за аліментами.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що перебував у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилася дочка ОСОБА_6, на утримання якої з нього на користь ОСОБА_5 рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 червня 2002 р. стягнуті аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку.

Посилаючись на зміну сімейного стану та наявність інших утриманців, позивач просив суд зменшити розмір стягнутих на користь відповідача аліментів до 1/8 частини заробітку, звільнити його від сплати заборгованості за 2011-2014 роки та визначити суму заборгованості по аліментам.

14 липня 2015 р. ОСОБА_3 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом покладення обов'язку на Заводський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з дня винесення ухвали про забезпечення позову до вирішення справи проводити утримання аліментів з ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, а іншу частину стягнутих аліментів, а також заборгованість по сплаті аліментів - перераховувати на депозитний рахунок виконавчої служби до набрання рішення суду по справі законної сили.

Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2015 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на те, що ухвала не відповідає вимогам процесуального права, порушує права позивача й просить її скасувати, постановити нову про задоволення заяви щодо забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як убачається із матеріалів справи, даний спір виник внаслідок незгоди позивача з раніше визначеним рішенням суду розміром стягнутих на користь відповідача аліментів та визначеною державним виконавцем заборгованістю з аліментів.

Посилання позивача у заяві на необхідність вжиття заходів забезпечення позову у зв'язку з тим, що у разі задоволення позову відповідачем можуть бути вчинені дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, не ґрунтуються на будь-яких доказах, а також суперечать змісту спірних правовідносин, оскільки виконавчий лист з виконання рішення суду про стягнення аліментів з позивача знаходиться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби і у разі задоволення даного позову таке рішення також бути виконуватися даної службою.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України визначені наступні види забезпечення позову: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як роз'яснено в абзаці 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 р., вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно п. 4 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Враховуючи, що позивачем не доведена необхідність вжиття заходів забезпечення позову, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову призведе до порушення права дочки сторін щодо отримання аліментів, оскільки фактично буде частково зупинено виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке раніше набрало законної сили, тоді як виконавчий документ ОСОБА_3 не оскаржується, а також, що забезпечення позову, як того вимагає позивач, призведе, фактично, до вирішення спору до ухвалення рішення по справі, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків, суперечать положенням ст.ст. 151, 152 ЦПК України, а тому не заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: