Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ29 квітня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: за участю представника відповідачаЄвграфової Є.П., Євтушенко О.І., Тузової В.О.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті з урахуванням індексації, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року,в с т а н о в и л а:У липні 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що ОСОБА_5 працює в Міжгірському відділенні Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в смт Міжгір'ї Закарпатської області з 20 грудня 2007 року, а ОСОБА_6 працювала в тому ж відділенні з 01 листопада 2002 року по 14 листопада 2011 року і мають статус осіб, які проживають і працюють в гірському населеному пункті, що підтверджено посвідченнями. Відповідач не виконує вимоги Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» (далі - Постанова) щодо виплати їм надбавки в розмірі 25 % до посадових окладів. ОСОБА_5 на основі довідки про доходи за період з 01 січня 2008 року по грудень 2013 року визначила, що відповідач не виплатив надбавку, яка становить 79 333 гривні 29 копійок з розрахунку 381 719 гривень 64 копійки заробітної плати та 10 693 гривні 26 копійок проіндексованої внаслідок інфляції невиплаченої суми відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а всього 90 054 гривні 61 копійку, які просила стягнути з відповідача на свою користь. ОСОБА_6 на основі довідки про доходи за період з листопада 2002 року по жовтень 2010 року визначила, що відповідач не виплатив надбавку за роботу в гірському населеному пункті в сумі 23 572 гривні 87 копійок, яку просила стягнути з відповідача на свою користь з розрахунку 111 165 гривень 57 копійок заробітної плати, а також індексацію вказаної суми з 01 листопада 2002 року по теперішній час. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року, позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 заборгованість із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті в сумі 16 033 гривні 75 копійок з відрахуванням від зазначеної суми обов'язкових податкових платежів і страхових соціальних внесків. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 заборгованість із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті в сумі 9 683 гривні 50 копійок з відрахуванням від зазначеної суми обов'язкових податкових платежів і страхових соціальних внесків. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України). Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачі працювали у відділенні банку, розташованому в населеному пункті, який відноситься до гірських, мали належні посвідчення громадян, які проживають, працюють в гірському населеному пункті, а тому мають право на пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Визначаючи розмір надбавки з урахуванням 25 %, суди виходили з розміру мінімальної заробітної у відповідний період. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» (далі - Закон) статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Положення про посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1996 року № 345, визначає, що посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені ст. ст. 3, 6 Закону. Таким чином, статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, громадянин набуває з моменту отримання відповідного посвідчення. Судами встановлено, що 02 квітня 2002 року Лозянською сільською радою видано посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту ОСОБА_6, а 24 травня 2007 року посвідчення видано ОСОБА_5 виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради. Встановивши, що позивачі мають статус осіб, які проживають і працюють на території населеного пункту, якому надано статус гірського, суди вважали, що вони мають право на підвищення встановлених посадових окладів на 25 % відповідно до положень п. 1 Постанови. Пільги громадянам, яким надано статус осіб, які проживають і працюють (навчаються) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст. 6 Закону. Зокрема, у ч. 1 ст. 6 Закону йдеться, що умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом п. 1 Постанови на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків. У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню на 25 відсотків. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України). Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може здійснюватися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати (ч. ч. 1, 2 ст. 95 КЗпП України). Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» визначені джерела коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, та госпрозрахункових підприємств. Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. Забезпечення оплати праці працівників, які працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності. Таким чином, оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням зазначених норм матеріального права, а положення п. 1 Постанови слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату. При цьому слід враховувати, що відповідно до п. 1 Постанови на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-151цс12. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказаного не врахував та, встановивши, що відповідач не приєднався до галузевих (міжгалузевих), генеральних та регіональних угод та не укладав колективний договір з профспілковим комітетом, не з'ясував, чи підлягає нарахуванню позивачам надбавка за роботу в гірському населеному пункті у разі встановлення трудовим договором посадових окладів і тарифних ставок, не перевірив співвідношення розміру мінімальної заробітної плати та фактичного розміру окладу позивачів та дійшов передчасного висновку, що відповідачем не передбачено мінімальні гарантії в оплаті праці, встановлені державою. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до державних установ, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та чи поширюється дія нормативно-правових актів, якими регламентовано виплату надбавок за роботу в гірському населеному пункті, на господарські товариства, засновані на приватній формі власності, та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суду необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин, встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалити у справі законне й обґрунтоване судове рішення. Разом з тим висновки судів про відмову у задоволенні позовних вимог в частині проведення індексації та стягнення такої суми є законними та обгрунтованими з огляду на те, що індексація, встановлена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», застосовується до грошового доходу в межах прожиткового мінімуму і не стосується надбавки, передбаченої Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. ГвоздикСудді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М.