Справа № 346/725/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді - Потятинника Ю.Р.,

секретаря - Лейб»юк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Штопка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття», третя особа - тимчасово виконуючий обов»язки голови правління ПАТ «Прикарпаття» Штопко Валентин Васильович про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що працював у ПАТ «Прикарпаття» з 21.07.1970р. З 01.03.1977р. призначений начальником металопосудного цеху. Наказом № 1 від 12.01.2015р. його було звільнено з роботи з 12.01.2015р. на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України. З 2007р. йому визнано інвалідність 3 групи. Вважає звільнення незаконним, оскільки не був попереджений про звільнення і йому не було запропоновано іншої роботи. Не одержав копію наказу про звільнення в день звільнення, чим порушено вимоги ст. 47 КЗпП України. Третя особа самовільно робила виправлення в табелях виходу на роботу. Звільнення проведено без згоди профкому. Крім того, звільнення відбулось без передачі матеріальних цінностей, так як був матеріально-відповідальною особою. При звільненні не виплачено заборгованості по зарплаті за 2014р., не проведено індексації, не виплачено компенсації за невикористану відпустку, не виплачено вихідну допомогу.

Тому, просить поновити його на роботі та стягнути втрачений заробіток за час вимушеного прогулу.

В додатково подані заяві позивач вказує, що зазнав моральної шкоди у зв»язку із звільненням, яку мотивує тим, що пропрацював в ПА «Прикарпаття» 44 роки, вклав багато сил і енергії в розвиток підприємства, з його участю розроблялось багато нових видів продукції. Через незаконне звільнення зазнав великих моральних і психологічних страждань, що негативно позначилось на його здоров»ї, спокої, зазнає безсоння, втрачено нормальні життєві зв»язки, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Враховуючи несподіваність звільнення і глибину завданих душевних страждань просить стягнути з відповідача 15000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 03.04.2015р. позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку з урахуванням індексації та вихідної допомоги залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Пояснив, що був звільнений з роботи без попередження, без пропонування іншої роботи на підприємстві, без згоди профспілкової організації, без передачі матеріальних цінностей будучи матеріально-відповідальною особою. На протязі останнього року через відсутність роботи працював неповний робочий час. Нарахування зарплати йому здійснювалось відповідно до фактично відпрацьованого робочого часу виходячи з посадового окладу в розмірі 1450 грн. Незаконним звільненням після багатьох років роботи принижено його честь і гідність, втратив душевний спокій та рівновагу, зазнає безсоння. Вважає, що третя особа хоче знищити підприємство і відчужити майно підприємства з метою особистої вигоди.

Представник відповідача та третя особа Штопко В.В. в судовому засіданні позов не визнав. Подав письмове заперечення. Вважає, що планове скорочення працівників відбулось згідно чинного законодавства та безпосередніх рекомендацій місцевих органів виконавчої влади. Протягом 2014р. підприємство не здійснювало випуск продукції, з серпня 2013р. не виплачувалась зарплата. Протоколом №4 Тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), пенсій, стипендій та інших соціальних виплат Коломийської міської ради від 02.09.2014 року було рекомендовано підприємству провести роз'яснювальну роботу з працівниками про те, що через заблоковані державною виконавчою службою рахунки підприємства, виплата заробітної плати може проводитись тільки по виконавчих листах.

Виходячи зі складної ситуації, яка склалася, керівництво намагалось залучити профспілку підприємства для спільної роботи по напрацюванню шляхів виведення підприємства з кризового стану. Так 08.09.2014 року листом № б/н ПАТ «Прикарпаття» звернулося до профспілкової організації з проханням провести роз'яснювальну роботу та надати пропозиції щодо оптимізації персоналу. Профспілка проігнорувала дане звернення та не надала будь-яких зауважень чи пропозицій. Підприємству не вдалось виробити спільного плану дій разом з профспілкою щодо подолання фінансово-економічної скрути. Заборгованість по заробітній платі продовжувала зростати, що посилювало увагу місцевих органів державної влади. Пунктом 5 протоколу тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), пенсій, стипендій та інших соціальних виплат Коломийської міської ради №6 від 29.10.2014 року рекомендувалось активізувати роботу по оптимізації чисельності працівників з метою скорочення адміністративного персоналу, чисельність якого складі близько 40 % від всіх працівників підприємства.

Виходячи з отриманих рекомендацій та проведеного аналізу діяльності підприємства на підставі статті 11.5.1.8 Статуту ПАТ «Прикарпаття» керівництвом було прийнято рішення про внесення змін в штатний розпис, у зв'язку із внесенням істотних змін в організації виробництва і праці, про що видано наказ № 1 від 07.11.2014 року.

Дотримуючись вимог статті 43 КЗпП ПАТ звернулось до профспілки з листом № б/н від 14.11.2014 року з проханні надати рекомендації, пропозиції та заперечення щодо наказу № 1 від 07.11.2014 року. Представником профспілки вищевказаний лист був отриманий 17.11.2014 року.

Відповідь профспілки за вих. №8 від 24.11.2014 року носила інформаційний характер, не містила конкретних практичних дій по подоланню кризи фінансово-господарського стану, а й аргументованих заперечень щодо звільнення працівників, як цього вимагає стаття 43 КЗпП України, а саме: «Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в надані згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборної органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)».

З урахуванням такої відповіді профспілки та згідно вимог викладених у Порядку подання форми звітності № 4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнені працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці» Коломийському міськрайонному центру зайнятості було подано інформацію про заплановане вивільнені працівників. Звіт форми №4-ПН був прийнятий Коломийським місьрайонним центром зайнятості 12.11.2014 року, тобто за 2 місяці до запланованої дати звільнення. Даний факт підтверджується звітом та висновком комісії №401/1/01-16/04 від 13.02.2015р. утвореної згідно рішення міського голови м.Коломия від 05.02.2015 року.

Згідно вимог Статті 49-2 Кодексу Законів про працю України 11 листопада 2014р. рекомендованим повідомленням з описом вкладеного позивачу був направлений лист, в якому знаходились: наказ № 1 від 07 листопада 2014 року «Про оптимізацію чисельності персоналу і внесення змін до штатного розпису», повідомлення (попередження) про звільнення працівника вих. №43- р від 10.11.201 року, наказ № 03/11/14 від 03 листопада 2014 року «Про організацію виплати простроченої заробітної плати через банківські платіжні картки», лист-виклик №44-р від 10.11.2014 року з проханням з'явитись на підприємство провести звірку заборгованості із заробітної плати та оформити документи, які необхідні для безготівкового зарахування коштів.

12 січня 2015 року на день запланованого звільнення позивач на роботу не з'явився, про що і був складений акт про порушення трудової дисципліни від 12.01.2015 року.

12 січня 2015 року, згідно вимог статті 116 Кодексу законів про працю України, публічне акціонерне товариство «Прикарпаття» провело розрахунок з позивачем, нарахувавши йому компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, згідно вимог статті 44 Кодексу законів про працю.

12 січня 2015 року кошти були перераховані в Центр поштового зв'язку № З

м.Коломия для виплати поштового переказу позивачу за місцем проживання в сумі 1531,76

(одна тисяча п'ятсот тридцять одна грн.76 коп.) грн.

13 січня 2015 року рекомендованим повідомленням позивачу був направлений лист, в

якому містився наказ №1 від 12 січня 2015 року «Про затвердження штатного розпису» та

лист про звільнення з проханням з'явитись на підприємство і отримати трудову книжку.

Цей лист позивач отримав 16.01.2015 року.

Публічне акціонерне товариство «Прикарпаття» в лютому 2015 року нарахувало компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату та індексацію. Кошти згідно реєстру від 20.02.2015 року були перераховані в Центр поштового зв'язку № 3 м. Коломия для виплати їх позивачу за місцем проживання.

Йому як керівнику підприємства не було передано накази по кадрах, по зарплаті та інші. Колективного договору не має. Позивач працював начальником металопосудного цеху, був матеріально - відповідальною особою. Іншу роботу позивачу не пропонувалось, але пропонував змінити організацію роботи в цеху і зменшити кількість працівників, але позивач пояснив, що це неможливо. При звільненні передача матеріальних цінностей не проводилась, оскільки позивача не було на роботі. В 2013-2014рр. працювали неповний робочий час про що видавались відповідні накази, які представити не може. Після 12.01.2015р. і по даний час підприємство працює повний робочий час. Вважає, що позивач не є членом профспілки, оскільки останні роки не платив профспілкові внески, що підтверджується розрахунковими відомостями. Тому, згоди профкому на його звільнення було не потрібно.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази, приходить до висновку, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом третьої особи № 1 від 12.01.2015р. було введено в дію з 13.01.2015р. новий штатний розпис в якому відсутня посада «начальник металопосудного цеху» і звільнено позивача із займаної посади з 12.01.2015р. на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Наказ мотивовано метою підвищення ефективності роботи підприємства, оптимізації системи управління та наказом № 1 від 07.11.2014р., у зв»язку із змінами організації виробництва та праці. Даним наказом від 12.01.2015р., крім позивача, звільнено ще 21 працівника.

Наказом третьої особи № 1 від 07.11.2014р. «Про оптимізацію чисельності персоналу та внесення змін до штатного розпису» введено в дію з 12.01.2015р. новий штатний розпис з визначенням посад. В п. 4 цього наказу вказано, що посади не зазначені в п. 2 наказу підлягають скороченню. Пунктом 5 наказано попередити про майбутнє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України із 12.01.2015р. ряду працівників, зокрема й позивача.

В даних наказах не зазначені назви посад які підлягають скороченню та на яких посадах працювали вивільнені працівники, відсутній аналіз переважного права залишення на роботі працівників, що передбачено ст. 42 КЗпП України.

В ст. 43 ч. 1,6 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 22 ч. 2 КЗпП України згідно Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 40 ч.1 п.1, ч.2 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до ст. 49-2 ч.1-3 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст. 10, 60 ч.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні не спростовано твердження позивача про те, що він не був попереджений про звільнення за два місяці і що йому не пропонувалось іншої роботи на підприємстві. Посилання представника відповідача і третьої особи на направлення рекомендованим листом позивачу копії наказу від № 1 від 07.11.2014р. та попередження про звільнення , суд не вважає належним повідомленням в розумінні ст. 49-2 ч.1 КЗпП України, оскільки докази отримання позивачем такого листа відсутні.

Згідно відповіді первинної профспілкової організації ПАТ «Прикарпаття» на звернення третьої особи від 24.11.2014р. та протоколів засідання профкому від 11.08. 26.08., 24.11.2014р., та 07.05.2015р. вбачається, що профком розглядав питання щодо подолання фінансово-економічної кризи на підприємстві і давав доручення з цього приводу третій особі та відмовив у дачі згоди на скорочення чисельності і штату та вивільнення працівників, зокрема позивача. Посилання третьої особи на те, що позивач не є членом профспілки, оскільки останні роки згідно розрахункових відомостей не платив профспілкові внески, суд вважає безпідставними, оскільки згідно протоколу засідання профкому від 07.04.2015р.№ 44 позивач є членом профспілки. Сам позивач підтвердив своє членство в профспілковій організації.

Таким чином, проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не попередивши позивача персонально про наступне вивільнення за два місяці, не запропонувавши йому іншої роботи на підприємстві, без передачі ввірених позивачу товарно-матеріальних цінностей металопосудного цеху, допустив незаконне звільнення позивача. Тим самим, порушено трудові права та гарантії позивача передбачені вищевказаними нормами, які підлягають поновленню шляхом поновлення позивача на посаді начальника метало посудного цеху ПАТ «Прикарпаття».

При цьому, посилання позивача на скрутне економічне становище підприємства та рекомендації протоколу тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), пенсій, стипендій та інших соціальних виплат Коломийської міської ради щодо оптимізації чисельності працівників ПАТ «Прикарпаття», як на підставу законності звільнення позивача, суд вважає безпідставними з огляду не вищезазначені порушення.

При вирішенні спору суд звертає увагу на те, що згідно пояснень сторін на підприємстві відсутній колективний договір, який у відповідності до ст. 10-13 КЗпП України укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів, зокрема зміни в організації виробництва і праці, і є додатковою гарантією захисту прав працівників.

Згідно зведених розрахункових відомостей та табелів обліку робочого часу за листопад, грудень 2014р. встановлено середньогодинний заробіток позивача в розмірі 8,39 грн., за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, та у відповідності до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, визначено суму втраченого заробітку за вимушений прогул з часу звільнення по час ухвалення рішення суду в сумі 5168 грн. 24 коп, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Суд вважає, що в результаті незаконного звільнення позивача після багаторічної безперервної роботи йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у значних душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, приниження честі та гідності, безсонні. Завдану моральну шкоду суд оцінює в 3500 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника металопосудного цеху Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» в користь ОСОБА_1 5168 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з тимчасово виконуючого обов»язки голови правління ПАТ «Прикарпаття» Штопка Валентина Васильовича в користь ПАТ «Прикарпаття» 5168 грн. 24 коп. шкоди завданої у зв"язку з незаконним звільненням.

В решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнути з ПАТ «Прикарпаття» в користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення чи отримання копії повного рішення, через Коломийський міськрайсуд.

Суддя Потятинник Ю. Р.