Справа № 346/1110/15-ц
Провадження № 22-ц/779/961/2015
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Коломийського медичного коледжу ім. І. Франка про зміну формулювання причин звільнення та зобов'язання внести записи в трудову книжку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що 20.01.2015 року подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 21.01.2015 року. Наказом директора Коломийського медичного коледжу від 21.01.2015 року за №3 він був звільнений з позаштатної посади юрисконсульта. Наказ виданий з іншим формулюванням його звільнення у редакції про те, щоб розірвати трудову угоду від 20.09.1999 р., укладену з ОСОБА_2 з 21 січня 2015 р. З наказом апелянт не згідний, у зв'язку з чим заявив позовні вимоги до медичного коледжу про зміну формулювання причин звільнення та зобов'язати внести записи у трудову книжку про те, що його звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України та внести записи до його трудової книжки про прийняття й звільнення з роботи.

Вважає, що приймаючи рішення суд прийшов до неправильного висновку, покликаючись на те, що відповідач правомірно розірвав з позивачем угоду від 20.09.1999 р. і відмовив внести записи про звільнення позивача за ст. 38 КЗпП України у його трудову книжку. Однак, відповідно до ст. 48 КЗпП України передбачає вносити записи у трудову книжку позаштатному працівнику при умові відрахувань із зарплати до фонду загальнообов'язкового держсоцстрахування.

Трудова угода на виконання обов'язків юрисконсульта від 20.09.1999 року є чинною, оскільки відповідає положенням ст. 6 ЦК України.

На його думку, суд допустив помилку залишивши редакцію наказу №3 від 21.01.2015 року про розірвання трудової угоди без змін, не з'ясувавши та не вказавши у рішенні з яких підстав відповідач в односторонньому порядку розірвав укладену з ним трудову угоду та суд безпідставно визнав наказ №3 чинним і який суперечить умовам трудової угоди.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 20.09.1999 року між Коломийським медичним училищем в особі директора Федика І.Д. (роботодавець), який діє на підставі Статуту, та адвокатом, як приватною особою (юрисконсульт) ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю за №76, укладено трудову угоду на виконання обов'язків юридичного консультанта. Пунктом 1 цієї угоди передбачено, що роботодавець доручає, а адвокат зобов'язується виконувати обов'язки юрисконсульта, надавати юридичну допомогу роботодавцю. Крім цього, адвокат у своїй діяльності керується Законом України «Про адвокатуру», який набрав чинності 01.02.1993 року.

Відповідно до змісту вказаної угоди відвідування адвокатом училища та надання правової допомоги здійснюється кожного вівторка з 14 по 19 год. Оплата праці адвоката-юрисконсульта здійснюється відповідно до ст.12 зазначеного Закону України «Про адвокатуру» по домовленості сторін, а саме у розмірі 100 грн. в місяць. Відрахування із заробітної плати прибуткового податку з громадян (працівника) та у пенсійний фонд проводить бухгалтерія училища. Вказана угода укладена терміном на 1 рік, підписана та скріплена печатками сторін. На цій угоді наявний засвідчений сторонами напис, що по згоді сторін вона продовжена на новий навчальний 2001 рік (а.с.3, 4).

Додатковою угодою про зміну трудового договору (угоди) на виконання обов'язків юридичного консультанта від 29.06.2010 року внесено зміни до зазначеної угоди від 20.09.1999 року. Зокрема, сторони погодилися встановити оплату праці адвоката з 01.09.2010 року у розмірі 250 грн. щомісячно, а строк дії угоди зазначено як невизначений.

В п.3 додаткової угоди вказано, що раніше укладена угода припиняється з підстав, передбачених КЗпП України, а в п.4 зазначено, що ця додаткова угода є невід'ємною частиною трудової угоди (договору) від 20.09.1999 року (а.с.5) .

В поданій ОСОБА_2 директору Коломийського медичного коледжу заяві позивач просив про звільнення його із займаної посади згідно з трудовою угодою від 20.09.1999 року у зв'язку з виходом на пенсію з 21.01.2015 року (а.с.29).

Судом встановлено, що наказом Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка №3 від 21.01.2015 року з позивачем розірвано трудову угоду від 20.09.1999 року (а.с.6).

Листом №5/01 від 06.02.2015 року відповідач повідомив позивача про розірвання з 21.01.2015 року трудової угоди від 20.09.1999 року. В листі також зазначено, що з моменту укладення угоди в затвердженому штатному розписі коледжу не було посади юрисконсульта, дана угода кваліфікується як договір про надання послуг. Запис про укладення зазначеної угоди в трудову книжку позивача не здійснено, в коледжі вона не зберігалась. Для здійснення запису в його трудову книжку про звільнення із займаної посади згідно з даною трудовою угодою у зв'язку з виходом позивача на пенсію ( як вказано в його заяві) відсутні правові підстави. Бухгалтерією коледжу проведено повний розрахунок з ОСОБА_2 за надані послуги станом на день розірвання угоди - 21.01.2015 року, про що підготовлено довідку (а.с. 9).

Профком Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка листом №73/01-15 від 23.03.2015 року повідомив суд першої інстанції, що позивач ОСОБА_2 не був членом профкому, профспілкові внески з його доходу не утримувалися (а.с.29).

Судом встановлено, що у штатному розписі керівних працівників, адміністративно-технічного і навчально-допоміжного персоналу Коломийського медичного коледжу ім. І.Франка на 01.09.2013 року посада юрисконсульта відсутня, що стверджується копію даного штатного розпису (а.с.39).

Карточками особистого розрахунку працівника по договору за 2012-2014 роки зазначено, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату в розмірі 250 грн., з якої проводилось утримання прибуткового податку та сплат до пенсійного фонду у відповідних сумах ( а.с.40-42).

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.24, 48 КЗпП України прийшов до обґрунтованого висновку, що на час укладення вищевказаної трудової угоди від 20.09.1999 року та до 21.01.2015 року позивач не подавав до вказаного навчального закладу своєї трудової книжки, в ній відсутній запис про прийняття позивача на роботу у вказаний навчальний заклад, і позивач з 20.09.1999 року не звертався до відповідача з приводу внесення такого запису.

Відповідачем не вівся табель робочого часу щодо позивача.

Відповідно до вимог чинного трудового законодавства суд першої інстанції відхилив твердження позивача про те, що він працював позаштатним юрисконсультом у відповідача, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 як адвокат виконував певну роботу у вільний від роботи чи навчання час або у свій робочий час за основним місцем роботи, що узгоджується з положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 року, який діяв з 01.02.1993 року, відповідно до якого адвокати дають консультації та роз'яснення з юридичних питань, усні і письмові довідки щодо законодавства; складають заяви, скарги та інші документи правового характеру; посвідчують копії документів у справах, які вони ведуть; здійснюють представництво в суді, інших державних органах перед громадянами та юридичними особами; подають юридичну допомогу підприємствам, установам, організаціям; здійснюють правове забезпечення підприємницької та зовнішньоекономічної діяльності громадян і юридичних осіб, виконують свої обов'язки відповідно до кримінального процесуального законодавства у процесі досудового розслідування.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що трудова угода від 20.09.1999 року та додаткова угода від 29.06.2010 року за їх юридичною природою не є трудовим договором, а угодою про надання правової допомоги, яка передбачалася ст.12 чинного в 1999 році Закону України «Про адвокатуру». Адже в цих угодах позивач називає себе адвокатом і посилається на законодавство про адвокатуру. Умови, зазначені в угодах про те, що на їх сторін поширюються гарантії, передбачені законодавством про працю, не змінюють їх юридичної суті та не перетворюють їх в трудовий договір. У зв'язку з вищенаведеним, укладений між сторонами договір не може бути розірваний на підставі ст.38 КЗпП України

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко