Справа № 454/452/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/3240/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд прийшов до помилкового висновку, що позивач не надав суду доказів того, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 18.02.2011 р., з якою він не погоджується, є завідомо неправосудною. Він надав суду копію постанови Верховного суду України від 12.06.2012 р., якою ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.02.2011 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції, що свідчить про її незаконність.

Тому вважає дії посадових та службових осіб Вищого адміністративного суду України, пов'язані з розглядом його касаційної скарги та постановленням ухвали від 18.02.2011 р. незаконними. Крім того, суд розглядав справу 16 місяців, тобто понад встановлені законом строки (2 місяці), чим було порушено його право на своєчасний судовий розгляд та захист його порушеного права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом, у якому просив у зв'язку з порушенням Вищим адміністративним судом України його прав, що полягає у залишенні (постановою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2011 р.) без задоволення його касаційної скарги на постанову Сокальського районного суду Львівської області від16 червня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2009 року було суттєво порушено його право на перерахунок та виплату щомісячної доплати за листопад та грудень 2006 року від належної суми пенсії та на перерахунок раніше призначеної йому пенсії на підставі ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою Верховного суду України від 12.06.2012 р. ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.02.2011 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції та постановою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року при новому розгляді його касаційної скарги Вищим адміністративним судом України постанову Сокальського районного суду Львівської області від 16 червня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2009 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про проведення перерахунку раніше призначеної пенсії задоволено частково. Визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_2 пенсії у заниженому розмірі без врахування отримуваних ним додаткових видів грошового забезпечення. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04.04.2006 р. з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з врахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Оскільки незаконною постановою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2011 р. тривалий час порушувалися його права на перерахунок пенсії, вважає, що йому діями Вищого адміністративного суду України заподіяно значну моральну шкоду, яку він оцінює 1 000 000 млн. грн., яку просив стягнути в свою користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що підставою для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду відповідно до положень ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування до особи як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки, позивач ОСОБА_2 не був засудженим, не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності і вищезазначені заходи до нього не застосовувалися, суд прийшов до висновку про безпідставність його вимог. Крім того, суд зазначив, що суть позовних вимог ОСОБА_2 зводиться до незгоди з рішенням суду.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних мотивів.

Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні та підкоряються лише закону.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (ст.126,129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції судові рішення і, відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою і розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції.

Останнє порушило б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України та законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі.

Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Оскільки позовні вимоги, заявлені до Вищого адміністративного суду України, зводяться до оскарження дій суддів, що пов'язані із розглядом Вищим адміністративним судом України касаційної скарги ОСОБА_2, позов ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.1ч.1.ст. 205, п.4 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.314,ст.ст.317,319ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 березня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили .

Головуючий : Крайник Н.П.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.