АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/459/15-ц
Провадження № 22-ц/792/925/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Баса О.Г., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представників ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Полянської сільської ради Славутського району, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Славутська державна нотаріальна контора, про тлумачення змісту заповіту.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема земельну ділянку площею 4,1518 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Полянської сільської ради Славутського району. Земельну ділянку мати заповіла йому відповідно до заповіту, складеного 25 березня 2011 року та посвідченого секретарем Полянської сільської ради за реєстровим номером №9. Однак, в силу юридичної необізнаності заповідач та секретар виконкому Полянської сільської ради Ліпська Л.П., помилково зазначили у заповіті „земельна частка (пай)" замість виразу „земельна ділянка", в той час як на момент його складання земельний пай був виділений в натурі на місцевості та видано державний акт на право приватної власності на землю. Тому просив витлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_6 25 березня 2011 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області Ліпською Л.П.,зареєстрований в реєстрі за №9, встановивши дійсну волю матері щодо заповідання йому земельної ділянки площею 4,1518 га, що знаходиться на території

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Мацюк Ю.І. Провадження № 22-ц/792/925/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 39

Полянської сільської ради Славутського району.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зміст заповіту ОСОБА_6 від 25.03.2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області Ліпською Л.П., зареєстрований в реєстрі за №9, в частині складу спадкового майна витлумачено як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно якого заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 4,1518 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Полянської сільської ради, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №166303 від 30.10.2009 року.

Ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2015 року виправлено описку в мотивувальній частині рішенні суду щодо розміру земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність його висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Він також є спадкоємцем померлої ОСОБА_6 та після її смерті звернувся до Славутської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вважає помилковим висновок суду про те, що земельна ділянка площею 4,1517 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є земельною часткою (паєм), оскільки на момент посвідчення заповіту вказана земельна ділянка була виділена матері в натурі. В другому абзаці заповіту зазначено «земельну частку, пай», тобто і земельну частку і пай та не вказано, що це заповідається ОСОБА_1, саме слово заповідаю відсутнє. Суд на це уваги не звернув і не врахував, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам заповіт, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив відхилити апеляційну скаргу.

ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, представник Полянської сільської ради Славутського району та представник Славутської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про що свідчать поштові відправлення. Від ОСОБА_4, Полянської сільської ради Славутського району та Славутської державної нотаріальної контори надійшли письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2011 року секретарем виконавчого комітету Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області Ліпською Л.П. був посвідчений заповіт реєстровий № 9, яким ОСОБА_6 заповіла належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також останньому заповіла земельну частку, пай. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що в заповіті допущена помилка щодо земельної ділянки, яка залишилась після смерті матері, що стало перешкодою видачі йому нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно з повідомленням Славутської державної нотаріальної контори від 23.10.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за заповітом на земельну ділянку загальною площею 4,1518 га у зв'язку з тим, що у заповіті зазначено, що йому заповідається земельна частка, пай та роз'яснено позивачу його право на звернення до суду про тлумачення заповіту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заповіла земельну частку, пай, в той час як на день складання заповіту їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 30 жовтня 2009 року Славутською районною державною адміністрацією, належала земельна ділянка загальною площею 4,1517 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Полянської сільської ради Славутського району, тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь ОСОБА_1 була заповідана саме така земельна ділянка.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, в тому числі листом-повідомленням Управління Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області від 05.02.2015 року № к-3/0-3/6-15, згідно з яким ОСОБА_6 належала земельна частка(пай) на території Полянської сільської ради із земель колективної власності колишнього СГП «Надія», що посвідчена сертифікатом серії НОМЕР_3, взамін якого ОСОБА_6 при житті було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,1518 га, протоколом розподілу та визначення в натурі земельних часток (паїв) власникам земельних сертифікатів на території Полянської сільської ради, в якому під № 150 значиться ОСОБА_6, повідомленням Управління Держземагенства у Славутському районі від 22 жовтня 2014 року № 103, державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який виданий 30 жовтня 2009 року Славутською районною державною адміністрацією про належність їй на праві власності земельної ділянки площею 4,1518 га кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Полянської сільської ради Славутського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2013 року, за яким проведена державна реєстрація її права власності на вказану земельну ділянку, реєстраційний №39, матеріалами спадкової справи № 436/2014, заведеної після смерті ОСОБА_6.

Заперечуючи позов, ОСОБА_4 не надав достовірних доказів про належність на день смерті матері земельної частки(паю) чи іншої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сам заповіт сторонами не оспорювався.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і є безпідставні.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції вніс зміни у заповіт, підмінивши майнове право на майно, не заслуговують уваги. Оскільки судом встановлено, що на момент складання заповіту та на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 належала конкретна земельна ділянка, право власності на яку підтверджено державним актом, виданим належним органом до складання заповіту, а не земельна частка (пай).

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь