У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «СК «Провідна» на її користь 25500 грн у якості страхового відшкодування матеріальних збитків та стягнути з ОСОБА_6 26 409,20 грн матеріальної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 17 липня 2008 року на автодорозі Вінниця-Бар на повороті на с. Широка Гребля Вінницького району сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний ОСОБА_5 автомобіль марки Volkswagen д.н. НОМЕР_1. Постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року, винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_6 та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП.

6 квітня 2009 року була порушена кримінальна справа за ст. 286 ч. 1 КК України, до вирішення якої ОСОБА_5 не могла звернутися до страхової компанії та до ОСОБА_6 з вимогою відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року Потребчука О.О. кримінальне провадження у даній справі закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 повідомила ПАТ «СК «Провідна» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

Лише 11 лютого 2014 року, на її адресу надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна» про відмову у виплаті страхового відшкодування датована 5 жовтня 2009 року, яка мотивована тим, що не встановлена ступінь вини водія ОСОБА_6 у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, ПАТ СК «Провідна» посилалася на те, що довідкою про ДТП ВВС Вінницького району УМВС Вінницької області МВС України №121/9 від 20 серпня 2008 року та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок невиконання ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, а також в наслідок невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. 14.2 Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає такі доводи ПАТ СК «Провідна» надуманими та такими, що не відповідають дійсності оскільки наявність чи відсутність вини особи в силу вимог чинного законодавства України може підтверджуватися лише судовим рішенням, яке набрало законної сили, а не довідкою про ДТП чи постановою слідчого.

Висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 15 серпня 2008 року №404 встановлено, що розмір матеріального збитку завданий ОСОБА_5, як власнику автомобіля Volkswagen Golf 4 1.6 д.н. НОМЕР_1, 2003 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 51909 грн. 20 коп.

З урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика в сумі 25500 грн, ОСОБА_6 зобов'язаний відшкодувати позивачу: 51909,20 грн. (сума завданого збитку) - 25500,00 грн (страхове відшкодування) = 26409,2 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 липня 2008 року, яка стала підставою для складання в подальшому протоколу відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП, на підставі якого Барським районним судом Вінницької області 26 серпня 2008 року було винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - скасована, і остаточною постановою слідчого від 17 травня 2013 року закрито кримінальне провадження, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що у діях водія автомобіля «Кіа» ОСОБА_6 відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6 та п 11.4 Правил дорожнього руху України, а у причинному зв'язку з наслідками ДТП перебувають порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_5

За таких обставин суд першої інстанції визнав постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 17 травня 2013 року належним та беззаперечним доказом відсутності вини ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, що мало місце 17 липня 2008 року. При цьому, вважав, що постанова Барського районного суду від 26 серпня 2008 року, на яку посилається позивач не є доказом вини ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, що мало місце 17 липня 2008 року з участю транспортних засобів «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1 та «Кіа» д.н. НОМЕР_2 відповідно під керуванням ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 17 травня 2013 року, 17 липня 2008 року приблизно о 9 год. 20 хв. на автодорозі сполученням м. Вінниця - м. Могилів-Подільський, в районі перехрестя із другорядною дорогою, що веде в напрямку с. Широка Гребля Вінницького району сталося зіткнення автомобіля «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, яка здійснювала маневр повороту ліворуч в напрямку с. Широка Гребля, з автомобілем «Кіа» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, який здійснюючи маневр обгону рухався в напрямку м. Могилів - Подільський. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 954, позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Даною постановою слідчого від 17 травня 2013 року закрито кримінальне провадження, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В ході слідства було з'ясовано, що в місці дорожньо-транспортної пригоди відсутні дорожні знаки попереджаючі про наявність перехрестя, а дорога має по одній смузі руху в кожному напрямку. Таким чином, у діях автомобіля «Кіа» ОСОБА_6 відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Встановлюючи ступінь вини кожного з учасників ДТП, зокрема відсутність вини відповідача у скоєнні ДТП суди виходили із висновків автотехнічних експертиз, проведених в рамках досудового розслідування кримінальної справи, та мотивувальну частину постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлення таких фактів має здійснюватись судом на підставі оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності.

Статтею 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При оцінці наявних в матеріалах справи доказів судами не враховано приписів ч.2 ст.59 ЦПК України, згідно якої обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивач посилалася на наявність преюдиційного рішення суду у справі про адміністративне правопорушення, яким встановлена вина ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, зокрема - постанову Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишену без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року, відповідно до якої ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказані судові рішення набрали законної сили та не скасовані.

Також позивач посилався на складений протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_6, за результатами розгляду якого ухвалювались постанова Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року, а також висновок експерта НДЕКЦ ГУ МВС України у Вінницькій області від 23 грудня 2009 року №297а, згідно якого у дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля «Кіа» ОСОБА_6» вбачається невідповідність вимогам п.14.6 ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв'язку з виникненням події даної ДТП.

Разом з тим, вказаним доказам судами не надано належної оцінки, як кожного окремо, так і у їх сукупності з іншими доказами, не наведено результати оцінки доказів в ухвалених рішеннях та не зазначено мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В ході розгляду даної справи судами не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, за умов суперечливості чи недостатності доказів для правильного вирішення спору та прийняття мотивованого рішення не обговорено питання щодо призначення відповідної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, не роз'яснено особам, які беруть участь у справі обов'язки щодо доказування і подання доказів, наслідки не призначення відповідної експертизи, а також положення щодо належності та допустимості доказів.

Фактично судами допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Судами не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська