Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 50 тис. грн, яку вона отримала в порядку приватизації, посилаючись на те, що судовим рішенням за відповідачем визнано право власності 1/2 її частину, однак ОСОБА_5 в добровільному порядку відмовляється сплатити їй грошову компенсацію.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 50 тис. грн, а в решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки позивачка була позбавлена права власності на частину земельної ділянки, тому їй необхідно відшкодувати її вартість за рахунок ОСОБА_5 до якого перейшло право власності на цю землю.

Однак погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 693,74 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2012 року між сторонами поділено в натурі належний їм житловий будинок АДРЕСА_1 та визначено порядок користування земельною ділянкою, що виділена для його обслуговування. ОСОБА_5 виділено в особисте користування земельні ділянки площею 212,1 кв. м і 76,4 кв. м, а ОСОБА_4 земельні ділянки площею 137,6 кв. м і 150,9 кв. м та в загальному користуванні сторін залишено земельні ділянки площею 92 кв. м і 25 кв. м.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2014 року за ОСОБА_5 визнано право власності на земельні ділянки площею 212,1 кв. м та 76,4 кв., а за ОСОБА_4 право власності на земельні ділянки площею 137,6 кв. м та 150,9 кв. м, а також визнано право спільної власності на земельні ділянки площею 92 кв. м. та 25 кв. по АДРЕСА_1. Право власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, площею 693,74 кв. м, зареєстроване за ОСОБА_4 припинено.

Згідно із ч. ч. 1,2, п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі в тому числі, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків..

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

За змістом ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно із ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Однак, задовольняючи позов, суди не взяли до уваги, що частина належної ОСОБА_4 земельної ділянки не була викуплена, а права власності на її спірну частину позивачка була позбавлена в силу положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, тобто правомірно, в зв'язку із набуттям ОСОБА_5 права власності на частину будинку, що розташований на ній, при цьому факти порушення прав позивачки та незаконності дій з боку відповідача під час припинення права власності ОСОБА_4 на землю відсутні, законодавством не передбачено в такому випадку права позивачки як колишнього власника земельної ділянки на виплату грошової компенсації її вартості, а отже в суду не було підстав для задоволення позову.

Враховуючи те, що судом правильно встановлені обставини справи, але неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалені у справі рішення й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко