Справа № 417/527/15-ц
УХВАЛА

Іменем україни

"09" квітня 2015 р. Марківський районний суд Луганської області

в складі головуючого судді Шкирі В. М.

при секретарі Позднякової С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Марківка подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Марківського районного управління юстиції ОСОБА_1, про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся заступника начальника відділу державної виконавчої служби Марківського районного управління юстиції ОСОБА_1 з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням УПФУ в Марківському районі.

В обґрунтування подання зазначає, що 01.08.2013 в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ЄДРВП 39136161 про що повідомлено сторони, та запропоновано в самостійному порядку виконати рішення УПФУ в Марківському районі шляхом сплати суми боргу у строк до 08.08.2012.

В звязку з невиконанням боржником у самостійному порядку рішення, у відповідності до вимог ст. ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору.

Державний виконавець вважає, що станом на 03.04.2015 ним вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, а боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань, заборгованість не погашена.

Про дату, час, місце проведення судового засідання державний виконавець повідомлявся належним чином, про що свідчить його підпис.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі за наявними у справі документами, просив долучити до справи дві копії акту державного виконавця .

Зважаючи на це, в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а подання розглядалось на підставі поданих державним виконавцем документів.

На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

На виконанні в відділі державної виконавчої служби Марківського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження № 39136161 з примусового виконання вимоги Ф-18 виданої 01.08.2013 управлінням ПФУ в Марківському районі Луганської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на їх користь в сумі 4572,42 гривень.

Виконавче провадження відкрито постановою від 01.08.2013 , 09.08 2013 винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору.

08 квітня 2015 року, державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2А у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України , до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням УПФУ в Марківському районі.

До початку проведення судового засідання, державний виконавець не подав суду опису матеріалів виконавчого провадження №39136161 станом на 03 квітня 2015 року надав лише акти державного виконавця від 05.03.2014 та 12.06.2014. Актом від 05.03.2014 встановлено, що на день виїзду, двері до квартири зачинені, та замкнені, на стукіт та дзвінки ніхто не відповідав. Актом від 12.06.2014 встановлено аналогічне. З довідки адресно- довідкового відділу встановлено, що боржник мешкає за адресою, яка міститься в постанові про відкриття провадження №39136161, а саме, с.Марківка, пров. Лермонтова 5/15. Дані копії долучено до матеріалів справи.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 6 цього Закону громадянам може бути тимчасово відмовлено в наданні паспорту або громадянину України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено в виїзді за кордон, в тому числі якщо громадянин ухиляється від виконання зобов'язання, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань;

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України, саме за наявності такої підстави, встановлено п.18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а також пп 11.1. Розділу XI "Інструкції з організації примусового виконання рішення", яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень, згідно цієї статті, заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

З наведеної норми вбачається, що вирішення питання щодо обмеження особи в праві виїзду за межі України може бути останнім етапом примусового виконання судового рішення, якщо державний виконавець застосував усі заходи примусового виконання вимоги .

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника - громадянина України, у праві виїзду за межі України, повинен довести не тільки факт не виконання боржником зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, а й факт ухилення боржника від виконання такого зобов'язання.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Надані державним виконавцем постанова про відкриття провадження №39136161, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору № 39136161, акти від 05.03.2014 та від 12.06.2014, не свідчать про те, що ним виконано усіх можливих заходів для примусового виконання вимоги.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, та у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести тільки факт того, що боржник і досі має заборгованість у розмірі 4572 гривень 42 копійки на користь Управління ПФУ в Марківському районі Луганської області.

Однак сам по собі, цей факт свідчить лише про факт невиконання боржником зобов'язання покладеного на нього вимогою УПФУ в Марківському районі, але не свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання такого зобов'язання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено протилежне.

Що стосується вимог щодо обмеження у праві виїзду за межі України , саме шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням УПФУ в Марківському районі взагалі чинним законодавством взагалі не передбачена.

Зокрема таких прав не надає ст.. 377-1 ЦПК України, яка регулює правовідносини у цій сфері. Натомість пп..11.1.2. п.11,1 Розділу XI "Інструкції з організації примусового виконання рішення", яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5 зазначено, що у поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України необґрунтоване, оскільки не надано доказів на підтвердження тих обставин, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов'язання, виїжджав або має намір виїхати за межі України, також до подання не надано доказів про вчинення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, у зв'язку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст.33 Конституції України, ст.. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну, ст.15,,18,60,158,159,208-210,212,223, 377-1 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Марківського районного управління юстиції ОСОБА_1, про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України , до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням УПФУ в Марківському районі відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. М. Шкиря