Справа № 463/244/14 Головуючий у 1 інстанції:Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/698/15 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» в особі Відділення Львівського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», треті особи Управління Національного Банку України у Львівській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Грищенко Наталія Олександрівна про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» в особі Відділення Львівського регіонального управління ПАТ КБ «Надра», треті особи Управління Національного Банку України у Львівській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Грищенко Н.О. про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовлено.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2014 року оскаржив представник позивача ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та без належного дослідження обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що 08.11.2007 року між ОСОБА_8 та ВАТ КБ «Надра» в особі Філії Львівського регіонального управління ВАТ КБ « Надра», на даний час ПАТ КБ « Надра» було укладено кредитний договір №38/85/07-Ф. З метою забезпечення виконання зобов»язання, 08.11.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ « «Надра» було укладено договір іпотеки за реєстровим номером №3036. Вважає, що кредитний договір та договір іпотеки є недійсними, оскільки укладені з порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого були порушені права ОСОБА_2 Судом не повністю встановлено фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на ПАТ КБ « Надра».

Сторони в судове засідання не з"явились. Однак, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, так як вони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання та згідно вимог ст. 197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі вірного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач було укладено кредитний договір №38/85/07-В (а.с.7-9), а з метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань, того ж дня було укладено іпотечний договір (а.с.72-73).

В той же час, шлюб між позивачем та третьою особою ОСОБА_6 було зареєстровано лише 25.11.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.93).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент укладення спірних договорів, позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі, а тому і не вимагалася згода ОСОБА_6 на укладення будь-яких договорів.

Крім того, посилаючись на норми ст. 65 СК України позивач не врахував, що такі регулюють право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів (п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»), а тому згода другого з подружжя на укладення кредитного договору не вимагається.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, нерухоме майно, що стало предметом договору іпотеки (а.с.72-73) належало позивачу особисто, так як було придбане ним за грошові кошти набуті ним на підставі кредитного договору (а.с.7-9).

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними і висновки суду першої інстанції про те, що не може бути підставою для визнання спірних договір недійсними і те, що на час укладення спірних договорів позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6, оскільки такі спростовуються копією заяви позивача про те, що 08.11.2007 р. він ні в зареєстрованому шлюбі, ні в фактичних шлюбних відносинах не перебував (а.с.87).

Оскільки, позивачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження факту перебування на час укладення спірних договорів у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2014 року відсутні.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Мельничук О.Я.