Ухвала

іменем україни

14 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» Житомирської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідачі, які мешкають в квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2006 року не сплачують надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, унаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 2 504 грн 75 коп., яка підлягає стягненню на користь підприємства.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1 801 грн 26 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року зазначене рішення районного суду скасовано й позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 531 грн 36 коп., за період з квітня 2009 року до грудня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1 238 грн 55 коп., за період з січня 2011 року до жовтня 2013 року.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що до грудня 2010 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частинах.

В подальшому ОСОБА_4 подарував належну йому Ѕ частку вказаної квартири ОСОБА_5

Також судами встановлено, що у зазначеній квартирі зареєстрована, проте не проживає ОСОБА_6, що не заперечується й позивачем.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_4 у межах строку позовної давності.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що заборгованість має бути стягнута в межах строку позовної давності, проте зазначив про обов'язок власника утримувати житло в належному стані та вносити плату за отримані житлово-комунальні послуги, а відтак стягнув заборгованість за період коли співвласниками квартири були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку з обох відповідачів, а з січня 2011 року лише з ОСОБА_5, яка з вказаного періоду є єдиним власником житла.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Також не підлягає задоволенню скарга в частині оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки таке рішення скасовано судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук