Справа № 360/1062/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2001 року, який за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року було розірвано.

У період шлюбу, за спільні кошти та спільними зусиллями сторонами було набуто майно, а саме: квартиру № 11, що в буд. №9 по вул. Шкільній в смт. Немішаєве Бородянського району, та гараж, що знаходиться по вул. Шкільній в смт. Немішаєве Бородянського району, право власності на вказане майно зареєстровано на ім»я відповідача.

Оскільки у добровільному порядку сторони не можуть розділити спільно нажиті за час шлюбу квартиру та гараж, то просила розділити спільно набуте вищевказане майно між нею /позивачкою/ та відповідачем, визнавши за нею право власності на ? частину зазначеної квартири, відповідно залишивши у власності відповідача ? частину цієї ж квартири, визнати за нею право власності на ? частину спірного гаража, залишити у власності відповідача також ? частину даного гаража.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 позов підтримав і викладене підтвердив.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 позов в судовому засіданні не визнали, щодо його задоволення заперечували, посилаючись на те, що спірна квартира придбана відповідачем за кошти, які за договором дарування грошей від 07 вересня 2010 року подарувала йому /відповідачу/ його мати ОСОБА_5 у розмірі 23 тис. дол..США, що еквівалентно 181000,7 грн., а тому вказана квартира є його /ОСОБА_2В./ особистою приватною власністю і не підлягає поділу, щодо гаража відповідач пояснив, що він дійсно мав намір придбати цей гараж, але через скрутне матеріальне становище змушений був відмовитись від його придбання.

Вислухавши позивачку, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони з 07 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 травня 2014 року було розірвано, що підтверджується матеріалами справи /а.с.7/ та визнається сторонами.

Як вбачається з копії договору дарування грошей від 07 вересня 2010 року мати відповідача ОСОБА_5 подарувала останньому гроші в сумі 181000,7 грн., що еквівалентно 23 000 дол.США для подальшого придбання будь-якої квартири /а.с. 32/ і ним /відповідачем/ на підставі договору авансування купівлі-продажу квартири від 8 вересня 2010 року було придбано однокімнатну квартиру № 11, що по вул. Шкільна, 9 в смт. Немішаєве Бородянського району, за яку сплачено в еквіваленті 23 000 дол. США /а.с.34,48-54/.

З копії ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав вбачається, що зазначена квартира на підставі свідоцтва про право власності /САС № 756795 від 14 квітня 2011 року/, виданого виконавчим комітетом Немішаївської селищної ради згідно рішення № 48/9 від 15 березня 2011 року, на праві приватної власності належить відповідачу /а.с.23,33/.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Враховуючи викладене, оскільки спірна квартира була придбана відповідачем за подаровані йому його /ОСОБА_6В./ матір»ю кошти, то суд вважає, що ця квартира є його /відповідача/ особистою приватною власністю, яка набута ним за час шлюбу з позивачкою, але за кошти, які належали йому /відповідачу/ особисто, а тому дана квартира не є спільним майном подружжя і поділу між сторонами за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК України, не підлягає.

За таких обставин в частині позову щодо розподілу зазначеної квартири суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується поділу між сторонами гаража, суд вважає за необхідне в позові також відмовити, оскільки доказів того, що даний гараж взагалі купувався сторонами за час перебування їх у шлюбі позивачкою не надано, а згідно довідки від 17 червня 2015 року № 170615/1а, виданої ОК ЖБК «Бригантина-2», ОСОБА_2 дійсно мав намір придбати гараж № 2 за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул.. Шкільна,8, але відмовився від придбання даного гаража за неспроможністю розрахуватися /а.с.35/.

Керуючись п.3 ч.3 ст.57,ст.60,61,63,65-71 СК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.10,11,60, 209,212,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяОСОБА_7