Справа № 758/6034/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 вересня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Супрун Г. Б. ,

при секретарі - Озерчук Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по розписці, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики по розписці від 17.03.2013 року в розмірі 16000,00 грн., відсотки у розмірі 1000,00 грн., 3% річних в розмірі 480,00 грн. згідно ст. 625 ЦК України, та витрати на правову допомогу у сумі 400,00 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору позики і не повернення коштів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що був знайомий з відповідачем протягом п'яти років, грошові кошти надав у позику на його прохання на лікування хворої матері. Відповідач зобов'язався 17.03.2014 року повернути суму позики з відсотками в розмірі 1000,00 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що 17.03.2013 року ОСОБА_1 передав за розпискою, оригінал якої оглядався в судовому засіданні, ОСОБА_2 в позику грошові кошти у сумі 16000,00 грн. Позичальник зобов'язувався повернути кошти в розмірі 17000,00 грн. у строк до 17.03.2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 4).

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вимоги законодавства щодо форми договору сторонами дотримано.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин викладена в Постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов»язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отрмання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У передбачений договором строк позика, як це зазначено в розписці, в повному обсязі відповідачем повернута не була, тому у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за договором позики по розписці від 17.03.2013 року ОСОБА_2 не пізніше 17.03.2014 року зобов'язувався повернути позивачу позику в розмірі 16000,00 грн. та проценти в сумі 1000,00 грн. Враховуючи викладене, а також ті обставини, що позика не повернута, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають задоволенню в цій частині.

Позивач також просив стягнути із відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 480,00 грн. Проте в судовому засіданні не зміг пояснити та обгрунтувати порядок та період нарахування 3% річних від простроченої суми. А тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з даною вимогою з інших підстав.

У підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 400,00 грн. ОСОБА_1 надав квитанцію №135 від 28.04.2015 року, яка не може бути належним доказом, оскільки не підтверджує факту надання правових послуг у вигляді складання позовної заяви для подачі до Подільського районного суду, крім того, позивачем не надано договору про надання юридичної допомоги, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 243,60 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись. ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по розписці - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) заборгованість по розписці у розмірі 16 000,00 грн., відсотки у розмірі 1 000 грн., а всього стягнути 17 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В решті вимог про стягнення 3% річних та витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г. Б. Супрун