Категорія 48Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

встановила:

ОСОБА_2 10.12.2014 року звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.11.1994 року вони з відповідачем проживають однією сім'єю в квартирі по АДРЕСА_1. Останнім часом відповідач все рідше з'являється вдома, пояснює, що проживає на дачі. Їй відомо, що у відповідача є інша жінка. Квартиру, яка придбана разом, відповідач планує продати. Їх з відповідачем пов'язує спільний побут, шлюб не зареєстровано, оскільки вони обоє - літні люди і не вбачали в цьому необхідності. За час проживання мали спільний бюджет, відповідач брав участь у вихованні її сина. Разом їздили за кордон. Відповідач склав заповіт від 08.01.1998 р., яким заповів усе своє майно їй. Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно позивачу для вирішення в майбутньому питання щодо поділу майна.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. до осені 2014 р.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення з відповідача судового збору на користь позивача в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року, її позов задовольнити, встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 28.11.1994 р. до осені 2014 р., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

При цьому вказується на ті ж підстави, що викладені в позовній заяві.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року та встановити факт спільного проживання його та позивача без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 2010 рік через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вказав, що він погоджується з рішенням суду, що з 01.01.2004 року проживав однією сім'єю з позивачем, але це проживання припинилося не восени 2014 року, а в 2010 році, оскільки з 2010 року, який він майже весь провів у відрядженні, вони разом з позивачем не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейних відносин, оскільки посварилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляцій та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 08.01.1998 р. заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право позивачу ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно акту сусідів сторін від 10.10.2014 р. позивач ОСОБА_2 постійно проживає по АДРЕСА_1 з 2001 р. (а.с.7).

Сторони разом перебували кілька місяців в Ірані в 1999 р., що ними не заперечується.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, стало можливим з набранням чинності СК України, тобто з 01.01.2004 р., встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 р. не матиме ніяких юридичних наслідків для сторін. За таких обставин, міський суд прийшов до висновку, що слід встановити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. до осені 2014 р.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного подружнього проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» під час застосування ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім»ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Посилання позивачки на показання свідків, копію заповіту ОСОБА_3 від 08.01.1998 р., акт від 10.10.2014 року, складений мешканцями АДРЕСА_1 та копії закордонних паспортів, а також посилання відповідача на оплату ним комунальних послуг, опалення та зв'язку, а також перерахування ним позивачу коштів за період 2011 - 2014 роки свідчить про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як чоловіка та жінки без шлюбу, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Застосовуючи до правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 положення статей Сімейного кодексу України, що набрав законної сили з 01.01.2004 року, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що до сімейних відносин, що існували раніше, норми ст. 74 СК України застосовуються в частині лише прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 309 ЦПК України, апелянтами не надано.

Таким чином, судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, надано правову оцінку зібраних по справі доказів, а відтак колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду. Доводи апеляційних скарг щодо неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи колегія судді вважає необґрунтованими.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарг, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляцій не ставлять під сумнів його законність.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.