У х в а л а

іменем україни

30 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Касьяна О. П., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом визнання незаконними та застосування правових актів, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом визнання незаконними та скасування правових актів, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно.

Посилався на те, що 07 березня 1989 року його тітка ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно заповіла на його користь. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Влітку 2006 року йому стало відомо про існування іншого заповіту ОСОБА_7 від 29 вересня 2004 року, за яким все своє майно остання заповідала у рівних частках йому та відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_6

16 травня 2007 року державним нотаріусом першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н. В. видані кожній із сторін свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Він, оформлюючи в 2006-2007 роках у нотаріуса своє право власності на спадкове майно, не ознайомлювався із текстом заповіту від 29 вересня 2004 року, довіряючи нотаріусу та особі, яка посвідчувала заповіт. Однак згодом ознайомившись із цим заповітом у грудні 2011 року, коли ОСОБА_5 звернулася до нього із позовом про виділ частки із спільного майна, помітив, що підпис тітки на цьому заповіті відрізняється. Під час розгляду іншої цивільної справи № 2-1561/12 за його позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним було проведено судово-почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що підпис ОСОБА_7 виконано іншою особою; у даній цивільній справі йому було відмовлено в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Вважаючи заповіт від 29 вересня 2004 року, складений від імені ОСОБА_7, нікчемним, позивач просив застосувати наслідки нікчемного правочину, визнати за ним право на спадкування за заповітом від 07 березня 1989 року, визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на його ім'я, а також на ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнати недійсними та скасувати рішення від 18 липня 2007 року про реєстрацію права спільної часткової власності на майно за сторонами, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5, визнати за ним у порядку спадкування за заповітом від 07 березня 1989 року право власності на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1672 га за цією ж адресою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його оформи та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт від 29 вересня 2004 року не створює юридичних наслідків, оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_7 у цьому заповіті виконано не нею, а іншою особою, а за відсутності підпису ОСОБА_7 в заповіті він є нікчемним, а відтак відповідачі не мають права на спадкування за заповітом від 29 вересня 2004 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що наявність у заповіті підпису, який згідно з висновком експерта від 24 липня 2013 року № 3421/3422/13-32 виконаний не ОСОБА_7, свідчить про оспорюваність правочину, а не його нікчемність. Враховуючи, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року, яким встановлено обставини підписання заповіту іншою особою, ОСОБА_4 було відмовлено в позові, право позивача не підлягає захисту в обраний ним спосіб, що полягає у застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину, а спосіб у вигляді визнання заповіту недійсним вже був використаний позивачем.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. П. Касьян

В. О. Савченко