Справа № 463/1191/11 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1384/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з врахуванням уточнень від 31.01.2011 року задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 93895,91 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 747849,56 грн. заборгованості за договірним зобов'язанням. Крім того, стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення, у зв'язку з чим відповідач подала апеляційну скаргу на таке.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що судових повісток під час розгляду справи не отримувала. Крім того, вказує, що на її думку, відсутнє прострочення виконання зобов'язання, оскільки відповідно до вимог кредитного договору відповідач зобов'язаний повернути кредит у наступний день після спливу 30 днів з моменту отримання від позивача письмової вимоги про сплату кредиту та відсотків вцілому. Звертає увагу суду апеляційної інстанції і на той факт, що судом першої інстанції, на її переконання, не було взято до уваги положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», згідно яких порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема стягнення штрафних санкцій, суперечить чинному законодавству.

На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення пені та судових витрат.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуючи рішення суду лише в частині правомірності стягнення пені та судових витрат, відповідач посилається на те, що спір між сторонами, на її думку не виник, а також те, що судом першої інстанції безпідставно стягнено пеню в іноземній валюті.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Встановлено, що 17.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем було укладено кредитний договір №014/0046/74/58784 (а.с.7-11).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором останній 04.08.2010 року було скерована вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №014/0046/74/58784 (а.с.21), яку відповідач отримала 13.08.2010 року (а.с.21, звор.).

Зазначена вимога відповідачем виконана не була, що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.48), долученої до заяви про уточнення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку із невиконанням вимоги позивача в добровільному порядку між сторонами виник спір щодо повернення простроченої заборгованості із врахуванням суми кредиту вцілому.

Частиною 1 ст.192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. При цьому, згідно ч.2 цієї статті іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Норма аналогічного змісту щодо виконання грошових зобов'язань міститься у ч.3 ст.533 ЦК України, згідно якої використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, правомірності та законності укладення договору кредиту №014/0046/74/58784 від 17.08.2008 року відповідач не оспорює, а відтак, серед іншого, дотримання при укладенні такого законодавства щодо валютного регулювання, на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України, доведенню не підлягає.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наданих в п.14 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. При цьому, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Крім того, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Деталізована ця позиція Верховного Суду України у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає аргументи відповідача про те, що пеня стягнена судом першої інстанції неправомірно, без врахування положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та з порушенням вимог ч.1 ст.192 і ч.3 ст.533 ЦК України безпідставними та необґрунтованими, а відтак апеляційну скаргу в цій частині слід відхилити.

Доводи апелянта про неправомірність стягнення судом першої інстанції судового збору судом першої інстанції колегія відхиляє зважаючи на наступне.

Відповідно до роз'яснень в абз.2 п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно п.п.«а» п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в редакції, яка діяла на момент звернення із позовом за подання позову встановлювалося державне мито в розмірі 1% ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімуми доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, п.1 ч.3 ст.79 ЦПК України в редакції що діяла на момент звернення із позовом передбачалося, що до витрат пов'язаних із розглядом справи належати витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року, яка діяла на момент звернення позивача до суду, затверджено розміри витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Так п.1 розділу І цих розмірів за розгляд справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру сума витрат становить 120,00 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв'язку з тим, що судом першої інстанції позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено в повному обсязі, з чим погоджується і колегія суддів, судові витрати понесені позивачем та підтверджені документально (а.с.4, 5) підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, на підставі вищевказаного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак таку слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський