Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Строіч Л.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_9, третя особа орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради, про виселення неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_9, третя особа орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради, про виселення неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2013 року було визнано недійсною довіреність від 07 лютого 2003 року № 568 видану від імені позивачів на ім'я ОСОБА_12 посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Наною Володимирівною, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 березня 2003 року за № 465, укладеним ОСОБА_12, який діяв від імені позивачів, як продавцями з одного боку та ОСОБА_3, ОСОБА_9, як покупцями з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал Інною Миколаївною та виселено ОСОБА_3, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1. 23 вересня 2014 року вказане рішення було виконано, відповідачі виселилися та зняті з реєстрації по вказаній адресі, однак було з'ясовано, що в квартирі також зареєстровані і їх діти, які безпідставно проживають в ній, оскільки місцем проживання дітей є місце проживання батьків. Так як позивачі є власниками квартири, знаходження дітей відповідачів в квартирі створює для них перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, тому просили їх виселити.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала позов та просила його задовольнити.

В матеріалах справи є письмові заяви позивачів, в яких вони повністю підтримують позов, просять виселити ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та просять справу розглядати в їх відсутності (а.с.184-199).

Представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_2 заперечував проти позову вказуючи на те, що він поданий не повноважною особою, а довіреність представника позивача не відповідає вимогам міжнародного права, тому провадження по справі повинно бути закритим.

Відповідач ОСОБА_3 також зазначила, що позов поданий не повноважною особою, заперечувала проти вимог, вказуючи на те, що іншого житла у дітей не має. Також пояснила, що вона разом з чоловіком ОСОБА_9 та дітьми ОСОБА_10, та ОСОБА_11 проживають в квартирі, виїхати їм нікуди, батьки чоловіка заперечують проти реєстрації дітей в своїй квартирі.

Представник органу опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради повністю заперечувала проти позову посилаючись на те, що діти не можуть залишитися без житла.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2013 року було визнано недійсною довіреність від 07 лютого 2003 року № 568 видану від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_12 посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Наною Володимирівною, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 березня 2003 року за № 465, укладеним ОСОБА_12, який діяв від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як продавцями з одного боку та ОСОБА_3, ОСОБА_9, як покупцями з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал Інною Миколаївною, та виселено ОСОБА_3, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою дільниці №7 КП «ЖКС «Північний» від 23 вересня 2014 року в квартирі зареєстровані ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_2, син та донька відповідачів.

В судовому засіданні знайшло підтвердження і проживання дітей в квартирі, оскільки такий факт підтвердила сама відповідач ОСОБА_3.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витяг від 07 листопада 2014 року, позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 являються співвласниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частинах (а.с.63-66).

Відповідно до норми ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормами частин 3 та 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, виходячи із встановлених судом обставин реєстрація та проживання неповнолітніх дітей в квартирі були пов'язані з правом проживання батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_9.

Оскільки, на підставі рішення суду батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, втратили своє право на проживання і були виселені з спірної квартири, тому, відповідно, і відсутні підстави для проживання в квартирі і неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та вказані норми, суд приходить до висновку про законність вимог позивачів, так як проживання в квартирі дітей відповідачів порушує їх права на користування та розпорядження власністю, тому позов підлягає задоволенню.

Заперечення представника відповідача та відповідачки, суд не приймає до уваги, оскільки повноваження нового представника в судовому засіданні підтверджені наявними довіреностями. Крім того, суд приймає до уваги і наявність в матеріалах справи заяв позивачів про підтримання позовних вимог та прохання слухати справу у їх відсутності. Доводи про відсутність у дітей іншого місця проживання не можуть прийняті судом до уваги, оскільки враховуючи вказані норми не можуть вплинути на висновок суду.

Згідно з вимогами ст.ст.79,85,88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. в рівних частинах.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

Виселити з квартири АДРЕСА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_9 - сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 судові витрати в розмірі 243,60 грн. в рівних частинах.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: