Справа № 621/846/15-ц
Провадження № 2/621/583/15
РІШЕННЯ

іменем України

16.09.2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Бережної Н.М.,

за участю секретаря - Кошевої А.А.,

представника відповідача - адвоката Позднякова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

10.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

29.07.2015 року ОСОБА_2 надав уточнений позов до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди , стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову вказував на те, що підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачкою умов підписаної із позивачем мирової угоди, затвердженої ухвалою Зміївського районного суду Харківської області 04.02.2014 року , згідно якої:

ОСОБА_2, визнає за ОСОБА_3 право власності на 1/4 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: на житлову кімнату «1-3» (5.70 кв. м); кухню «1-1» (9.50 кв. м);

ОСОБА_3, визнає за ОСОБА_2 право власності на 3/4 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: на житлову кімнату «1-2» (22.9 кв. м.); веранду загальною площею 22.8 кв. м., яка поділена на три частини, зображені на плані під позначками «І», «ІІ», «ІІІ» відповідно;

ОСОБА_3 зобов'язується не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження майном, переліченим у п. 2 даної мирової угоди;

ОСОБА_3 зобов'язується не створювати перешкод в користуванні та розпорядженні майном, переліченим в п. 2 даної мирової угоди, негайно після набрання законної сили ухвалою про визнання даної мирової угоди. В іншій частині мирова угода підлягає виконанню у строк, який обчислюється з моменту набрання законної сили ухвалою про визнання даної мирової угоди, але не більше 6 місяців.

Починаючи з серпня 2014 року і до теперішнього часу позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати умови мирової угоди. Відповідач ігнорує прохання та зауваження позивача, що не дає можливості виконати домовленість сторін за укладеною та затвердженою судом мировою угодою. Більше того , відповідач не створила належних умов проживання в належній ОСОБА_2 частині житлового будинку, оскільки за умовам и мирової угоди:

ОСОБА_3 зобов'язується не використовувати спільний вхід через веранду, а саме через приміщення «І», а зробити власний вхід зі сторони городу в приміщення «1-3»;

ОСОБА_3 зобов'язується звільнити та не займати надвірні будівлі, на плані земельної ділянки під літерами: сарай літ. «Б», літ. «В» та літ. «Г», погріб літ. «в», які належать ОСОБА_2 на праві власності;

ОСОБА_3 визнає, що паркани «№ 1», «№ 2» належить ОСОБА_2 на праві власності;

ОСОБА_3 зобов'язується збудувати грубу для опалення в кімнаті «1-2»;

ОСОБА_3 зобов'язується закласти двері із веранди, а саме із приміщення «ІІІ» в кімнату «1-2»;

Проте, відповідач за мировою угодою зобов»язання не виконала, внаслідок чого позивач позбавлений можливості доступу до належної йому частини будинку та можливості повноцінного проживання в ньому без сутичок із відповідачкою та її сім»єю. Враховуючи нехтування ОСОБА_3 своїми обов»язками по добровільному виконанню мирової угоди, позивач просив спонукати відповідача до виконання мирової угоди, зобов»язавши її передати в залі судового засідання оригінал або дублікати ключів від належної ОСОБА_2 частини житлового будинку , здійснити будівельні роботи, передбачені мировою угодою, підписаною між ними в максимально короткий термін.

Крім того, позивач вказує, що у 2008 році ОСОБА_3 вигнала його з будинку, застосовуючи фізичне насилля , викинула з дому його меблі та речі , змінила вхідні замки на дверях та не пускає його до будинку. Не маючи можливості перенести всі свої речі до сараю , вони перебуваючи на вулиці стали не придатними до використання. Разом з тим у 2008 році дочка відрізала підвід електроенергії до веранди літньої кухні і він позбавлений можливості користуватися освітленням у веранді. Таким чином , протягом 2008-2015 років позивач поніс збитки, а саме пошкоджені речі особистого вжитку - холодильник, телевізор, оплачені квитанції за електроенергію. При цьому все вищевикладене завдає позивачу душевних страждань , а саме моральної шкоди, яка полягає в тому, що він змушений перебувати у нелюдських умовах, що принижує його честь та гідність, постійно отримує побої та мордування від власної доньки, вислуховує погрозу вбивством, що наносить розлад його психічному стану. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду за понесені збитки в сумі 24360 грн. та моральну шкоду в сумі 24360 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в ньому,

Представник позивача - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначив, що умови мирової угоди відповідачем до теперішнього часу не виконані і він на сьогодні просто змушений проживати у літній кухні без опалення та світла , а державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ухвала суду про визнання мирової угоди не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині спонукання до виконання умов мирової угоди , вказуючи на те, що із за скрутного матеріального становища вона до теперішнього часу не здійснила будівельні роботи , передбачені мировою угодою. Не визнала позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди , оскільки не створювала позивачу перешкод в користуванні та розпорядженні належним йому майном, а навпаки намагалася привести до порядку житловий будинок , двір.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог щодо спонукання до виконання умов мирової угоди, оскільки мирова угода була підписана сторонами , ухвала суду , якою затверджена мирова угода набрала законної сили. Позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди представник відповідача вважає незаконними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню , оскільки позивачем не надано належних доказів своїм позовним вимогам.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Так, судом встановлено, що 4.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Зміївського районного суду Харківської області. З умовами якої:

ОСОБА_2, визнає за ОСОБА_3 право власності на 1/4 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: на житлову кімнату «1-3» (5.70 кв. м); кухню «1-1» (9.50 кв. м);

ОСОБА_3, визнає за ОСОБА_2 право власності на 3/4 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: на житлову кімнату «1-2» (22.9 кв. м.); веранду загальною площею 22.8 кв. м., яка поділена на три частини, зображені на плані під позначками «І», «ІІ», «ІІІ» відповідно;

ОСОБА_3 зобов'язується не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження майном, переліченим у п. 2 даної мирової угоди;

ОСОБА_3 зобов'язується не створювати перешкод в користуванні та розпорядженні майном, переліченим в п. 2 даної мирової угоди, негайно після набрання законної сили ухвалою про визнання даної мирової угоди. В іншій частині мирова угода підлягає виконанню у строк, який обчислюється з моменту набрання законної сили ухвалою про визнання даної мирової угоди, але не більше 6 місяців.

ОСОБА_3 зобов'язується не використовувати спільний вхід через веранду, а саме через приміщення «І», а зробити власний вхід зі сторони городу в приміщення «1-3»;

ОСОБА_3 зобов'язується звільнити та не займати надвірні будівлі, на плані земельної ділянки під літерами: сарай літ. «Б», літ. «В» та літ. «Г», погріб літ. «в», які належать ОСОБА_2 на праві власності;

ОСОБА_3 визнає, що паркани «№ 1», «№ 2» належить ОСОБА_2 на праві власності;

ОСОБА_3 зобов'язується збудувати грубу для опалення в кімнаті «1-2»;

ОСОБА_3 зобов'язується закласти двері із веранди, а саме із приміщення «ІІІ» в кімнату «1-2»;

Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Відповідно до ст.208 ЦПК України ухвала є формою судового рішення.

У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Мирова угода - це зобов'язання, до якого застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Суд розглядаючи справу вважає, що мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що в мировій угоді, затвердженій Зміївським районним судом Харківської області не передбачені заходи примусового виконання рішення, а умови мирової угоди щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження майном, переліченим у п. 2 даної мирової угоди; не використовувати спільний вхід через веранду, а саме через приміщення «І», а зробити власний вхід зі сторони городу в приміщення «1-3»;звільнити та не займати надвірні будівлі, на плані земельної ділянки під літерами: сарай літ. «Б», літ. «В» та літ. «Г», погріб літ. «в», які належать ОСОБА_2 на праві власності; збудувати грубу для опалення в кімнаті «1-2»;закласти двері із веранди, а саме із приміщення «ІІІ» в кімнату «1-2» відповідачем не виконуються , а також ті обставини , що відповідач в цій частині позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині спонукання до виконання умов мирової угоди необхідно задовольнити.

Ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до вимог ст..1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ст..22 ЦК України передбачено, що особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права , має право на її відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №4 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди «шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала, за умови , що дії останньої були неправомірними , між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Частиною 3 статті 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди , завданої відповідачем у розмірі 24360 грн., позивач вказує на той факт , що ще в 2008 році дочка вигнала його з будинку , викинула та пошкодила його холодильник, телевізор, меблі та інші речі , відрізала підвід електроенергії до літньої кухні . в якій позивач змушений проживати, не користуючись електроенергією , він сплачував за вказані послуги.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 24360 грн. , вказуючи на те , що вище викладені обставини завдали йому душевних страждань, а саме моральної шкоди, яка полягає в тому , що позивач змушений перебувати у нелюдських умовах , що принижує його честь та гідність , постійно отримуючи побої та мордування від власної доньки, вислуховувати погрози вбивством , що наносить розлад його психічному стану.

Однак, вказані позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають , оскільки в порушення вимог ст..60 ЦПК України позивачем жодним чином не доведено та не надано суду доказів на підтвердження обставин , на які він посилається в позові як на підставу своїх вимог. Так , в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того , що він мав такі речі, не визначена їх вартість, а також не доведено вину відповідача в спричиненні матеріальної шкоди та наявність причинного зв»язку між діями ОСОБА_3 та матеріальною шкодою. Крім того , позивач не довів суду , що саме діями відповідача йому спричинені душевні страждання.

В той же час судом встановлено , що ОСОБА_3 не чинила перешкод у користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_2 , а навпаки здійснювала поліпшення в облаштуванні будинку та подвір»я., а саме замінила вхідні двері в будинку, збудувала колодязь та вигрібну яму, провела водопровід , каналізацію, обклала плиткою двір, про що не заперечував позивач у судовому засіданні та підтверджується протоколом засідання комісії Таранівської сільської ради від 12 січня 2015 року актами постійної комісії Таранівсько сільської ради від 15.06.2011 р., 27 липня 2012 р. та показаннями свідка ОСОБА_5 ( а.с. 35-36, 66-67 ).

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп..

Керуючись ст..ст. 11,509,629 ЦК України , ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174,175 , 208 , 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Спонукати ОСОБА_3 до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року, зобов'язавши її:

1) передати ОСОБА_2 оригінал або дублікат ключів від належної йому частини житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

2) здійснити будівельні роботи, передбачені мировою угодою, затвердженою ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовної заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: