Справа № 713/1566/15-ц
Провадження №2/713/612/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виселення без надання іншого житла, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, про виселення без надання іншого житла.

В позові вказувала, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. Разом з нею в будинку проживає дочка ОСОБА_3 та її співмешканець ОСОБА_2 яким дозволила тимчасово проживати з 01.07.2007 року терміном на 1 рік, однак по закінченню цього терміну вони залишилися проживати.

Зазначала, що проживання разом з ними в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач з дочкою зловживають алкогольними напоями, влаштовують сварки та бійки, під час яких б'є її, принижує перед сусідами та родичами, пошкоджують будинок, розбивають вікна у будинку, викрадають речі домашнього вжитку та належне їй майно, яке згодом за безцінь продають, а за отримані кошти купують спиртне.

24.08.2012 року біля 19.00 год. ОСОБА_3 зайшла до неї в будинок і безпричинно почала з нею сваритися, а після цього вдарила її та вийшла з будинку, про що було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 31.08.2012 року.

07.08.2012 року ОСОБА_2, біля 23.00 год. перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння безпричинно обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, про що було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 16.08.2012 року.

11.03.2013 року ОСОБА_2, шляхом демонтажу викрав чавунну батарею, яку в подальшому здав на пункт прийому металобрухту, про що було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 29.03.2013 року.

28.05.2011 року ОСОБА_2, біля 23.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння безпричинно обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, та розбив скло у вікні в кухню.

11.06.2015 року надіслала відповідачу досудове попередження з вимогою добровільно виселитися з належного їй житлового будинку, після того як він отримав вказаного листа, 15.06.2015 року ОСОБА_2 зайшов до неї в кімнату, і перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння безпричинно обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. На її виклик приїхав дільничний інспектор Вижницького РВ ОСОБА_4 Проте відповідач продовжував скандалити, підійшов до неї та схопив її за шию і в присутності працівника міліції наніс удар кулаком в обличчя. В даний час СВ Вижницького РВ розслідується кримінальне провадження що внесено у ЄРДР 16.06.2015 року за №00338 по факту побиття її ОСОБА_2

В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків.

Посилаючись на ст.ст.157, 116 ЖК УРСР, ст.ст.319, 391 ЦК України просила виселити відповідача ОСОБА_2 з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вважав безпідставним, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що працює дільничним інспектором Вижницького РВ. Підтвердив, що неодноразово виїжджав за заявами ОСОБА_1 до її господарства та складав протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 Останній раз приїхав за викликом і бачив, як ОСОБА_2 вдарив ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 все робить у даному господарстві, а інших обставин підтвердити не може.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія НОМЕР_1, індексний номер 6834091 від 25.07.2013 року, виданого Реєстраційною службою Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області.

Згідно довідки про склад сім'ї №886 від 12.05.2015 року, виданої виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради, до складу сім'ї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 входить її син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно відповіді виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради №1110 від 15.09.2015 року, наданої на запит суду, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 у житловому будинку ОСОБА_1.

З наведеного слідує та не заперечує відповідач ОСОБА_2, що він проживає у житловому будинку ОСОБА_1 з її дозволу без реєстрації з 2007 року.

ОСОБА_2 також визнає, що проживає без реєстрації шлюбу з дочкою позивача ОСОБА_3, а тому вказані обставини в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово, на протязі тривалого часу, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та знаходячись у будинку ОСОБА_1 влаштовує з нею словесні суперечки, під час яких ображає її нецензурними словами та погрожує фізичною розправою, що підтверджується копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.06.2011 року, від 10.08.2012 року, та копією висновку про за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 07.05.2015 року, складеними ДІМ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Також ОСОБА_2 виносились офіційні застереження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї.

16.06.2015 року до ЄРДР за №0000338 внесено запис по заяві потерпілої ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України, а саме про те, що 15.06.2015 року, біля 11.30 год. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, житель с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, перебуваючи на території свого господарства під час виниклої словесної суперечки, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительці с. Чорногузи Вижницького району.

20.08.2015 року прокурором прокуратури Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_7 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000338 від 16.06.2015 року. Згідно обвинувального акту 15.06.2015 року, близько 11.00 год. ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за адресою проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, по АДРЕСА_1, на ґрунті тривалих неприязних відносин, вчинив з останньою конфлікт, в ході якого переслідуючи умисну мету, направлену на нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, наніс останній удар кулаком правої руки в ділянку правої ключиці, а в подальшому, 15.06.2015 року, близько 11.40 год. під час виниклого чергового конфлікту, наніс потерпілій ОСОБА_1 удар кулаком правої руки в ділянку перенісся, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_1 фізичну біль та тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції правої ключиці, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №111 від 16.06.2015 року відноситься до легких тілесних ушкоджень. Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно копії ухвали Вижницького районного суду від 22.09.2015 року по справі №713/ 1475/15-к призначено судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З наведеного слідує, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказані положення закріплені також у ЦК України.

Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2,3 ст.156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень ч.2 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Положеннями ч.1 ст.116 ЖК України передбачено що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Систематичне порушення правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку - це триваюча антигромадська поведінка винних осіб. Виселення з цих підстав можливе лише при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивного результату.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Приймаючи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2, будучи особою, яка без реєстрації постійно з 2007 року проживає з власником житла та веде з нею спільне господарство, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для власника проживання з ним в одному будинку, міри, що приймались до відповідача з метою припинення неправомірної поведінки в будинку позитивних результатів не дали, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно виселити з житлового будинку, належного ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не представлено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають до задоволення.

На підставі викладено та ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 64, 116, 156, 157 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 з належного ОСОБА_1 на праві приватної власності житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 Вижницького району Чернівецької області без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. В. Пилип'юк