Справа № 344/4392/15-ц
Провадження № 22-ц/779/997/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, з апеляційною скаргою опікуна ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просив ухвалити рішення, яким стягнути у свою користь та в інтересах матері ОСОБА_414 369 гривень майнової шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2014 року визнано недійсним договір ренти між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладений 11 грудня 2011 року, однак не вирішено питання матеріальної та моральної компенсації винної сторони. Суд не застосував наслідки недійсності правочинів, передбачених ч. 2 ст. 216 ЦК України. Судовий процес по справі тривав протягом двох років і позивачу, як опікуну ОСОБА_4, довелось користуватися послугами адвоката, на що витратив 5500 гривень, що поставило обох у скрутне матеріальне становище, оскільки є пенсіонерами. Крім того, судовий процес завдав особисто позивачу моральної шкоди, він пережив стрес, через що різко почав падати зір, внаслідок чого довелось робити операцію, за яку оплачено 6400 гривень.

За повернення права власності на квартиру на їм'я його матері ОСОБА_4 був оплачений реєстраційний збір в сумі 669 гривень, які вважає, що відповідачка повинна повернути. Завдяки протиправним діям з боку відповідача ОСОБА_5 змушений був возити матір на психіатричну експертизу, на що витратив 600 гривень та 1200 гривень на її лікування через застуду під час однієї з поїздок. Неправомірними діями ОСОБА_5 і приватного нотаріуса матері та йому, як опікуну, діями відповідача завдано моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, допущено неповноту судового розгляду та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Суд не взяв до уваги докази, що відповідно до квитанцій за надання правової допомоги при розгляді позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти, який задоволено, оплатив 5500 гривень, які підлягають поверненню.

Також суд необґрунтовано не взяв до уваги його доводи, що через стрес у результаті неправомірних дій відповідача у нього різко почав падати зір, що призвело до проведення операції, за яку сплачено 6400 гривень.

У результаті неправомірних дій відповідача і визнання недійсним договору ренти змушений був провести реєстрацію відновленого права власності на квартиру матері, що є реальними збитками. Однак суд неправомірно відмовив у їх стягненні.

Згідно довідки МСЕК мати ОСОБА_4 є інвалідом 2-ї групи і хвора з 2010 року, тому і цих доказів достатньо, щоб визнати відсутність необхідності вести її на експертизу.

Не було враховано судом також і того, що під час поїздок до психоневрологічного диспансеру, принижувалася честь і гідність його матері, витрачені кошти на її лікування через застуду в одній з тих поїздок.

Стосовно заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд знехтував доказами по справі, не врахував, що матір внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_5 залишилась без квартири, догляду і грошей. Також не взято до уваги той факт, що під час перебування його матері ОСОБА_4 у лікарні, дочка ОСОБА_5 не допускала його у квартиру матері, викликала міліцію, що було зафіксовано у протоколі.

Вислухавши доповідача, апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника відповідача, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані докази на підтвердження майнової шкоди не є належними, оскільки з наданих позивачем квитанцій про оплату за надання правової допомоги не вбачається, що позивачем був укладений договір про надання такої допомоги по цивільній справі, яка вже розглядалась і, не підтверджено наявності причинно-наслідкового зв'язку між перенесенням операції ОСОБА_2, за яку оплачено 6400 гривень та розглядом цивільної справи про визнання недійсним договору ренти, заявлені вимоги про стягнення витрат на переоформлення права власності не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не доведено факту понесення транспортних витрат на перевезення матері ОСОБА_4 та суми затрачених коштів на лікування, а моральна шкода з підстав зазначених позивачем та опікуном не може бути відшкодована.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 669 гривень адміністративного збору за реєстрацію права власності та підстави відмови у стягненні 5500 гривень витрат на правову допомогу при розгляді іншої цивільної справи підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення у цій частині і ухвалення нового.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2014 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2014 року. Визнано недійсним договір ренти, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладеного 12 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі №3483. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1, зареєстрованим Івано-Франківським ОБТІ 15 грудня 2011 року за реєстраційним номером набутого на підставі договору ренти від 12 грудня 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року рішення апеляційного суду в частині задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності на квартиру скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині у зв'язку з тим, що це питання повинно вирішуватись реєстратором відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а у іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною, а її сина ОСОБА_2 призначено опікуном.

Спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди у зв'язку з визнанням недійсним договору ренти рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2014 року. Зокрема, позивач звернувся про відшкодування витрат за надання правової допомоги при розгляді справи, коштів на проведення йому операції по зору, витрат на транспортні перевезення його матері та її лікування, реєстраційний збір за переоформлення права власності. Також позивач просив відшкодувати завдану моральну шкоду на його користь у зв'язку з тим, що відповідач при укладенні договору ренти знала про психічний розлад матері, припускала про такий її психічний стан, що передбачено ч.3 ст. 225 та ч.4 ст. 226 ЦК України.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з розглядом справи, визначені в ч. 3 ст. 79 ЦПК України і їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (ст. ст. 88, 89 ЦПК України), тобто і витрати на правову допомогу які просить відшкодувати позивач у розмірі 5500 гривень. Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі не вирішення судом питання про судові витрати суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України).

Тому, суд першої інстанції повинен був відмовити позивачу у стягненні витрат за правову допомогу надану при розгляді справи про визнання договору ренти недійсним з підстав, що таке відшкодування вирішується не шляхом пред'явлення окремого позову, а шляхом постановлення додаткового рішення.

Отже, стягнення витрат на правову допомогу у цьому відкритому провадженні не підлягає правовому захисту, що не позбавляє позивача на відшкодування правових витрат в майбутньому в разі заявлення цих вимог згідно вимог ЦПК України.

Колегія суддів вважає передчасним висновок суду, враховуючи докази які подав позивач, що йому не належать до відшкодування витрати за надання правової допомоги по вже розглянутій справі.

Доводи апелянта про відшкодування витрат на проведену йому операцію катаракти з імплантацією штучного кришталика не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не подав жодного доказу на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням зору позивача та розглядом справи в суді про визнанням недійсним договору ренти.

Колегія суддів погоджується, що стягнення 600 гривень транспортних витрат у зв'язку з перевезенням ОСОБА_4 на психіатричну експертизу та 1200 гривень на її лікування у зв'язку із застудою не підлягають до задоволення, оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено факт понесення транспортних витрат на перевезення матері та суми затрачених коштів. Також, позивачем не надано підтвердження витрат на лікування матері на суму 1200 гривень, тому у задоволенні цих вимоги суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На а.с. 25-26 є квитанції про сплату ОСОБА_2 адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав на квартиру, яка була предметом спору про визнання недійсним договору ренти в сумі 669 гривень. Колегія суддів вважає ці витрати є реальними збитками, оскільки ці кошти були сплачені для відновлення порушеного права, а тому вони підлягають відшкодуванню, а суд першої інстанції необґрунтовано вважав, що ці витрати для ОСОБА_2 є реальними збитками.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються

Відповідно до зазначених позивачем підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з тим, що відповідач при укладенні договору ренти знала про психічний розлад матері, припускала про такий її психічний стан, що передбачено ч.3 ст. 225 та ч.4 ст. 226 ЦК України судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст.218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2015 року в частині відшкодування адміністративного збору за реєстрацію права власності та стягнення 5500 гривень витрат на правову допомогу при розгляді цивільної справи скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди в частині стягнення адміністративного збору за реєстрацію права власності задоволити .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 669 гривень адміністративного збору за реєстрацію права власності.

У стягненні 5500 гривень витрат на правову допомогу при розгляді цивільної справи відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід державного бюджету України 243,60 гривень судового збору.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк