Справа № 454/87/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 лютого 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба в справах дітей Сокальської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька , -,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба в справах дітей Сокальської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька з наступних підстав : позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу в них є донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. Позивачка самостійно матеріально утримує та забезпечує нормальний психічний та фізичний розвиток своєї дитини, здобуття нею освіти, піклується про її здоров'я та подальшу реалізацію її, як особистості в суспільстві. Позивачки малолітня донька ОСОБА_3 учениця 7-А класу Сокальської спеціалізованої школи І-ІП ступенів №3 бере участь у проекті «Навчаючи-вчимося» і у травні 2015році у складі учнів школи має відвідати школу «Веселка» в м. Берлін, Німеччина. З метою подальшого всебічного розвитку та здібностей позивачки доньки їй необхідно виїзжати за межі України. Проте її донька позбавлена такої можливості, оскільки її батько Відповідач ОСОБА_2 не підтримує стосунків з родиною, не цікавиться вихованням та розвитком дочки, не сплачує аліменти на її утримання. Відсутність згоди Відповідача перешкоджає виїзду дитини за межі України. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. В преамбулі Конвенції про права дитини,що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Рада №789 від 27.02.1991, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. У відповідності з ч. З ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року N 231, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку , здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України . З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.Згідно з ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Таким чином, відсутність згоди батька на виїзд з країни дитини перешкоджає подальшому розвитку її здібностей та самореалізації як особистості в майбутньому та спілкуванню з членами своєї родини, що є порушенням її прав, передбачених Декларацією прав дитини, яка ратифікована Україною, ст.ст.150, 152, 155 Сімейного кодексу України. В зв»язку з цим просить суд надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3. Також просить суд надати дозвіл ОСОБА_1 , оформити проїзний та інші документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до повноліття дитини ОСОБА_3.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула , однак подала в суд заяву, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені вище, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув хоча був належним чином попереджений про час та місце судового розгляду.

Представник третьої особи служби в справах дітей Сокальської РДА ОСОБА_4 в судове засідання не прибулала , однак подала заяву про слухання справи у її відсутності , щодо заявлених позовних вимог не заперечує .

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав:

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження , яке видане Сокальським відділом РАЦСу Сокальського РУЮ 30.08.1997 року .

Від даного шлюбу сторони мають доньку неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої є відповідач ОСОБА_2 .

Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на утриманні і вихованні позивачки, про що свідчать матеріали справи .

Адміністрація Сокальської спеціалізованої школи І ІІІ ступенів № 3 , де навчається дитина, в травні 2015 року має намір влаштувати екскурсію для дітей за межі країни, і у травні 2015 року у складі групи учнів школи відвідає школу «Веселка» в м.Берлін (Німеччина), що стверджується довідкою школи від 18.12.2014 року № 209 .

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини , їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

З урахуванням обставин справи та вказаних норм права, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у цьому праві.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи інтереси дитини, а також той факт, що відсутність згоди батька на виїзд з країни дитини перешкоджає подальшому розвитку її здібностей та самореалізації як особистості в майбутньому та спілкуванню з членами своєї родини, що є порушенням її прав, передбачених Декларацією прав дитини щодо виїзду дитини сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 224-226 ЦПК України, ст 313 ч.3 ЦК України, ст.ст. 7,150, 152, 154. 155, 157, 160, 171,180 СК України, ст.ст. 2, 4 Закону України « Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», п.16 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3.

Надати дозвіл ОСОБА_1 , оформити проїзний та інші документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до повноліття дитини ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд даного заочного рішення може бути подана в суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О. А. Веремчук