Номер провадження: 22-ц/785/74/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрова Є.С. Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Сілукова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання не перешкоджати у здійсненні права користуванні приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3 (т.1, а.с. 3-4), який в подальшому уточнила, та просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю, наступним чином: визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул.Степова, 5; двоповерхову жилу будівлю, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Степова, 5; земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул.Кап.Марінеско, 19. Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Одеса, вул.Ак. Заболотного, буд.№33/2, кв.№ 27, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину різниці вартості майна в розмірі 83000 грн. (т.1, а.с.68-69).

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою, в якій просив встановити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: м. Одеса, вул.Заболотного, буд.№ 33/2, кв.№ 27. Надати ОСОБА_3 у користування кімнату 17,3 кв.м., надати у користування ОСОБА_2 дві окремих кімнати площею 12,7 кв.м., 7,3 кв.м.. У спільному користуванні залишити кухню 9,6 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 8,5 кв.м., туалет 0,1 кв.м. (т.1, а.с.72-73).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, шляхом поділу спільного майна подружжя, а саме визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1. Заболотного в м. Одесі за кожним. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено повністю, встановлено порядок користування квартирою №27 в будинку №33/2 по вул.. Ак.Заболотного у м. Одесі між співвласниками та надано ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 17,3 кв.м., надано ОСОБА_2 житлові кімнати площею 12,7 кв.м. та 7,3 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м. та туалет 0,1 кв.м. (том 1, а.с. 110-111).

Не погоджуючись з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу (том 1, а.с. 113-115), в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема в частині визначення правового режиму спірного майна земельних ділянок, та вважає, що висновки суду першої інстанції є незаконними, оскільки застосовані судом норми права не містять тих положень, на які посилається суд. Крім того, на думку апелянта, відповідачем ОСОБА_3 не доведено його позовні вимоги по зустрічному позову належними доказами.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Федоровою А.Є. від 15.03.2012 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою (т.1, а.с. 124).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.07.2012 року (головуюча суддя Федорова А.Є., судді: Миза Л.М., Процик М.В.) було зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року у зв'язку із призначенням судової будівельно технічної експертизи. Справа була направлена до Одеського науково дослідного інституту судових експертиз (т.1, а.с.155-156).

07.05.2013 року в звязку з закінченням повноважень судді Федорової А.Є. по справі була проведена заміна головуючого судді в порядку ст. 11-1 ЦПК України, за результатами якої визначено головуючим по справі суддю Дрішлюка А.І. (т.1, а.с. 153).

12.09.2013 року від Одеського науково дослідного інституту судових експертиз надійшла вказана справа з експертним висновком № 7672, в звязку з чим провадження по справі було відновлено (т.1, а.с.186-217).

23 грудня 2013 року представник позивачаОСОБА_2 ОСОБА_4 подав клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с. 85-87), яке було задоволено (т.2, а.с. 93-98).

26 листопада 2014 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз до апеляційного суду надійшла справа разом із висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи №1193 (т.2, а.с. 112-136).

Ухвалою судової колегії апеляційного суду Одеської області від 28.11.2014 року провадження по справі було відновлено (т.2, а.с.138-139).

26 січня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.2, а.с.183-185).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2015 року по справі було призначено експертизу (т.2, а.с.187-191).

25 серпня 2015 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз до апеляційного суду надійшла справа разом із висновком судової будівельно-технічної експертизи №489 (т.2, а.с. 196-239). Ухвалою судової колегії апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2015 року провадження по справі було відновлено (т.2, а.с. 240-241).

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги первинного позову частково, а зустрічного повністю, суд першої інстанції виходив з того, що під час перебування в шлюбі сторонами було набуто квартиру, за адресою: м. Одеса, вул.Ак. Заболотного, буд. №33/2, кв.№ 27, яка є спільно набутим майном, яке підлягало поділу на загальних підставах між колишнім подружжям сторонами провадження, а тому суд першої інстанції розділив та виділив ідеальні частки по ? кожному з подружжя, встановивши при цьому порядок користування спірним майном через неможливість поділу його в натурі (т.1, а.с. 110-111). В частині встановлення правового режиму майна квартири рішення позивачкою не оскаржується, проте позивачка вважає необхідним здійснити поділ майна відповідно до заявлених нею позовних вимог, в звязку з чим просила скасувати прийняте судом першої інстанції судове рішення, та прийняте нове здійснивши розділ спільно набутого майна, куди позивачка включала також житловий будинок та земельні ділянки.

Відхиляючи довід апеляційної скарги щодо невірного встановлення правового режиму земельних ділянок колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення ІХ сесії Фонтанської сільської Ради народних депутатів №63 від 9 вересня 1999 р., було передано у приватну власність земельну ділянку по вул.Кап. Марінеско, 19 загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (т.1, а.с. 15). При цьому в довідці Виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.09.2009 р. помилково вказано, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності відповідно до рішення Фонтанської сільської ради №63/ІХ-ХХІІІ від 09.09.1999 року земельна ділянка по вул.Кап. Марінеско, 19 загальною площею 0,100 га на підставі купівлі-продажу (т.1, а.с.11). Факт помилки у вказаній довідці сторонами провадження не оспорюється.

Крім того, відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення Августівської сільської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 08.04.1997 року №66, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,150 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка) за адресою: с. Котовка Біляївського району Одеської області, по вул. Степова 5 (т.1, а.с. 14, 10). Споруджені будівлі на цій земельній дільниці по сільській раді не значаться, не оформлені в установленому законом порядку, що підтверджуються довідкою Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №553 від 28.09.2009 р. (т.1, а.с. 10).

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того, що земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою вул. Кап. Марінеско, 19 в с. Фонтанка Комінтрнівського району Одеської області та земельна ділянка площею 0,15 га розташована за адресою вул.Степова, 5 в с. Котовка Біляївського району Одеської області були отримані відповідачем у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, а отже є особистою власністю відповідача, тому поділу між сторонами не підлягають. Відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. При цьому оскільки набуття вказаних земельних ділянок здійснювалось безоплатно у встановленому законом порядку за індивідуальним зверненням відповідача, то їх правовий режим слід визнати як приватну власність. При цьому згідно ст.17 ЗК України 1990 р. і ст.14 Закону України "Про власність", які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Разом з тим, надаючи оцінку правильності рішення суду в частині відмови в стягненні компенсації при поділі часток колегія суддів виходить з наступного. Під час розгляду справи судом першої інстанції було вірно зроблено висновок, що поділу між подружжям підлягає майно, яке було набуто подружжям під час шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2004 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Як вбачається з відмітки на копії рішення воно набрало законної сили 09 березня 2004 року (т.1, а.с. 235 оборот). При цьому той факт, що свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 серії 1-ЖД №029078 було видано 23 листопада 2006 року (т.1, а.с.7), значення не має, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, яка була чинна на момент прийняття рішення судом першої інстанції у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При цьому дійсно згідно із ст. 115 СК України, в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Незважаючи на те, що розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК, на що було звернуто увагу судів в постанові ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення компенсації при розподілі спірного майна, суд першої інстанції виключив з обсягу вартість майна будівельних матеріалів, що були використані під час знаходження в шлюбі стороною відповідача для його будівництва, оскільки вважав, що будівництво було розпочато в 2006 році (т.1, а.с. 111). З таким встановленням фактичних обставин справи та їх оцінкою колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

З зібраних по справі доказів вбачається, що будівництво спірного будинку було розпочато в період до розірвання шлюбу, проте було завершено після його розірвання в 2010 році. Зокрема, як вбачається з висновку судового експерта № 7672 від 27.08.2013 р. будівництво основної частини спірного житлового будинку (цокольний та перший поверх) було здійснено в період 2000-2001 р.р. (т.1, а.с. 210-211). При цьому копії матеріалів, на які посилався експерт були приєднані до матеріалів справи (т.3, а.с. 2-59). Так, з акту виносу меж земельної ділянки в натурі станом на 14.03.1997 році вбачається намір сторін побудувати житловий будинок (т.1, а.с. 160). Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 15736 було укладено 12.08.05 р. відносно (т.1, а.с. 176). З досліджених судовим експертом матеріалів наданих філіалом КП БТІ ОМР м. Біляївка вбачається відомості щодо року побудови які датуються 2000 роком або 2004 (т.1, а.с 210). Робочий проект підключення до газопостачання датується 2001 роком, при цьому в технічних умовах № 030 від 06.06.2001 р. в них відображений цокольний та перший поверх. При цьому згідно з довідкою ВАТ «Одесагаз» пуск газу та газового лічильника було проведено 06.07.2001 року. Висновок колегії суддів щодо зведення основної частини спірного жилого будинку відповідає висновку судового експерта № 1193 від 17.11.14 р. з якого вбачається, що станом на 2005 рік було проведена лише частина будівельних робіт (т. 2, а.с. 112). Як вбачається з висновку судового експерту № 489 від 12.08.2015 року кошторисна вартість будівництва житлового будинку станом на лютий 2004 року в цінах на будівельні матеріали та послуги складає 73 822, 0 грн. (т.2, а,с. 221).

Відповідно до чинного на момент розірвання шлюбу між сторонами провадження законодавства спільною сумісною власністю було: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" . В інших випадках спільна власність громадян є частковою. На вказані обставини звертав увагу ВСУ в постанові Пленуму «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухваленням нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Тому рішення суду першої інстанції в відповідній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості ? частини вартості будівельних матеріалів у розмірі 36 911 грн., які були використані при будівництві спірного будинку станом на момент розірвання шлюбу між сторонами

На підставі викладеного та керуючись 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року в частині відмови в стягненні компенсації з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 скасувати, прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частини вартості будівельних матеріалів у розмірі 36 911 грн.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7