Справа № 148/1898/14-ц Провадження № 22-ц/772/1504/2015Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 19Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Нікушина В.П., Зайцева А.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Органу опіки та піклування Тульчинської міської ради про виселення із зняттям з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Сілагіна Григорія Анатолійовича на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Органу опіки та піклування Тульчинської міської ради про виселення із зняттям з реєстраційного обліку.

Позов мотивований тим, що 31.07.2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір №5674, яким останній було надано кредитні кошти в сумі 49505 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 02.08.2007 року між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_11 померла, а спадщина була прийнята ОСОБА_2, у тому числі предмет іпотеки.

Рішенням суду в рахунок погашення боргу померлою ОСОБА_11 за кредитним договором №5674 від 31.07.2007 року в сумі 36538,88 доларів США, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Під час виконання рішення суду позивачу стало відомо, що в квартирі проживають та зареєстровані відповідачі, яким були направлені вимоги про добровільне виселення, проте зазначені вимоги останніми були проігноровані.

А тому позивач просило виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у Тульчинському районному секторі управління ДМС України у Вінницькій області.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Сілагін Григорій Анатолійович оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2010 року позов прокурора м. Вінниці, в інтересах ВАТ «Ощадбанк», задоволено.

В рахунок погашення боргу померлої ОСОБА_11 за кредитним договором №5674 від 31.07.2007 року в сумі 36538,88 доларів США, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: семикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в м. Тульчин, яка належить ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Зазначене рішення вступило в законну силу 01.11.2010 року.

Матеріалами справи встановлено, що 28.05.2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до відповідачів (за виключенням ОСОБА_8) з вимогою про звільнення житлового приміщення. Зазначені вимоги відповідачі отримали 31.05.2014 року (а.с. 9-14), проте у добровільному порядку виселятись відмовились.

Відповідно до копій паспортів, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою квартира АДРЕСА_1 (а.с. 92-93).

Згідно з свідоцтвами про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 94-98).

Як вбачається із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 02.09.2014 року виданої ОСОБА_3, крім неї, за адресою квартира АДРЕСА_1 проживає також її чоловік ОСОБА_2 та сини: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8 (а.с. 91).

Згідно довідки виконкому Тульчинської міської ради №2835 від 02.08.2007 року в квартирі АДРЕСА_1 крім ОСОБА_13 ніхто не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти. Довідка видана ОСОБА_11 (а.с. 99).

Відповідно до рішення виконкому Тульчинської міської ради №37 від 18.02.2015 року відмовлено у виселенні та знятті з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, за обставин проживання та користування квартирою малолітніми: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8 (а.с. 130).

За висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради від 18.02.2015 року комісія також відмовила у виселенні вказаних осіб із квартири АДРЕСА_1 (а.с. 131).

Відповідно до ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

На підставі ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Наведене повністю спростовує посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те що відповідно до ст.9 ЗУ «Про іпотеку» для проживання та реєстрації в іпотечному майні повинна надаватися згода Банка.

Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов'язок іпотекодавця на отримання згоди іпотекодержателя при вселенні неповнолітніх дітей, а тому відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, які проживають разом із батьками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються квартирою АДРЕСА_1 на законних підставах, оскільки зазначена нерухомість належить одному із них на праві особистою власності.

З наведеного вбачається, що право на користування квартирою АДРЕСА_1 у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8 виникає незважаючи на те, що вони були зареєстровані у спірному майні після укладення договору іпотеки між Банком та ОСОБА_11.

Згідно ч.4 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч.2 чт.170 цього Кодексу.

Виселення малолітніх відповідачів в зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки до такого випадку не відноситься.

Згідно ч.4 ст.177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Враховуючи факт того, що органом опіки та піклування - Тульчинською міською радою, не надано дозволу на позбавлення малолітніх відповідачів права користування житловим приміщенням, що належить на праві особистої власності їх батькові, то суд першої інстанції прийшов вірного висновку про те, що їх виселення із квартири АДРЕСА_1 неможливе.

Належний ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_2 Вінницької області знаходиться у непридатному для проживання стані, що підтверджується довідкою виданою головою квартального комітету від 06.05.2015 року.

Інше придатне для постійного проживання житлове приміщення у відповідачів відсутнє.

Крім того, відповідно до абз.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Враховуючи, що кредитні кошти за кредитним договором №5674 від 31.07.2007 року не призначались для купівлі забезпеченою іпотекою квартири АДРЕСА_1, судова колегія приходить до висновку про неможливість виселення відповідачів, без надання іншого житла.

Зазначене підтверджується правовою позицією, яка викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-39 цс15 від 18.03.2015 року, а саме: «за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду», «відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР».

Таким чином, установивши, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири, враховуючи ще й той факт, що їм не було надано іншого постійного житла у відповідності до положень ст.109 ЖК Української РСР.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Сілагіна Григорія Анатолійовича відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Нікушин В.П.

_______ Зайцев А.Ю.