Справа №2-1002/11 29.04.2015 29.04.2015
Провадження №22-ц/784/1060/15
Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючої судді: Кутової Т.З.

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Кудрею В.М.,

за участю : заявника ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3, представника стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2015 року у справі за заявою

ОСОБА_2

про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про виділ в натурі частки у житловому будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_2, зазначала, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2012 року з неї на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як колишніх співвласників житлового будинку АДРЕСА_1, стягнуто 44 190 грн. 90 коп. компенсації вартості систем інженерних мереж, що виділені у власність в порядку реального поділу житлового будинку ОСОБА_2

30 січня 2013 р. ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання судового рішення 20000 грн. компенсації. Проте, спірний житловий будинок всіма співвласниками 16 липня 2013 року було продано іншій особі - ОСОБА_7 і кожний із співвласників отримав кошти відповідно до своєї частки.

Посилаючись на викладене, а також на те, що спір фактично вирішено добровільно, оскільки необхідність влаштування окремих систем інженерних мереж у будинку відпала, а сплачені на виконання рішення суду 20000 грн. не були використані за призначенням до продажу будинку, заявниця просила визнати виконавчий лист № 2-1002/2011 року, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 3 вересня 2012 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути 20 000 грн. грошових коштів, безпідставно набутих в порядку виконання судового рішення стягувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано виконавчі листи № 2-1002/2011, видані 3 вересня 2012 р. Центральним районним судом м. Миколаєва ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що не підлягають виконанню в частині стягнення 26045грн. 46 коп. присуджених рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2012 року в якості компенсації вартості окремих систем інженерних мереж, які підлягали облаштуванню в виділених частинах будинку. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду в частині відмови в задоволенні її вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Частина 2 ст. 369 ЦПК України передбачає, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього загалом містить ч.4 ст. 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Таким чином із змісту наведеного закону слідує, що виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню в разі допущення помилки при його видачі (не компетентним судом то що) або в разі відсутності боргу в зв'язку з добровільним виконанням.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2012 року, яким змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2011 року , проведено реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та виділені реально частки співвласникам: ОСОБА_2 - 63/100 частини, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - 37/100 частин.

Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь інших співвласників стягнуто по 14730 грн. 00 коп., а всього 44190 грн. 90 коп. компенсації за необхідність влаштування окремих систем інженерних мереж, що перейшли у власність ОСОБА_2 Рішення суду набрало законної сили.

3 вересня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 видані виконавчі листи № 2-1002/2011 про стягнення з ОСОБА_2 присуджених грошових коштів, а 12 жовтня 2012 року та 29 листопада 2012 року Центральним відділом ДВС ММУЮ відкриті виконавчі провадження ВП 35441341, ВП № 34644420 та ВП № 35441427 з примусового виконання виданих судом виконавчих документів.

Квитанцією № 1800.798.2 від 30 січня 2013 року підтверджений факт перерахування ОСОБА_2 на рахунок Центрального ВДВС ММУЮ 20000 грн. 00 коп. коштів на виконання вказаного рішення.

Відповідно до договору дарування від 9 серпня 2012 року ОСОБА_6 подарував належну йому 1/8 частку вказаного житлового будинку ОСОБА_4, частка якої в даному будинку збільшилася до 2/8 частин (а.с. 52 т. 2).

В подальшому всі співвласники вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2013 року продали весь будинок ОСОБА_7 за 257700 грн. 00 коп. (а.с. 12-13 т. 2).

Так районний суд, визнаючи виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню по даній справі, виходив з того, що шляхом продажу будинку, його колишні співвласники, які є учасниками виконавчого провадження, фактично добровільно вирішили спір про поділ майна, що на думку суду є достатньою причиною для визнання виконавчих листів № 2-1002/2011, виданих 3 вересня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Із змісту наведених вимог процесуального закону також вбачається, що вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та вимоги про стягнення безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом є пов'язаними між собою.

Суд, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення сплачених ОСОБА_2 коштів за спірним виконавчим листом, зазначив про те, що на час часткового виконання зобов'язань, визначених рішенням суду та перерахування частини стягнутих з боржника коштів, у неї був такий обов'язок.

Враховуючи, що стягувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2015 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не оскаржують, в цій частині вказана ухвала не оскаржується і боржником ОСОБА_2, а вимоги, заявлені останньою про стягнення сплачених коштів є такими, що випливають із вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому відсутні підстави для скасування чи зміни вказаної ухвали в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення раніше сплачених за вказаним виконавчим листом коштів.

Доводи апеляційної скарги про нецільове використання грошових коштів, сплачених боржником за спірним виконавчим листом, продаж будинку після його реального розподілу без здійснення переобладнання комунікаційних мереж , не можуть бути враховані при вирішення спору в частині його оскарження, оскільки повернення коштів, раніше сплачених за спірним виконавчим листом, закон передбачає з інших підстав.

Керуючись статтями 303,312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді