Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2215/12 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 5 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі матеріали заяви Державного підприємства «Житомирське лісове господарство» про вжиття заходів забезпечення позову у справі за їх позовом до Житомирської РДА, Управління Держземагенства в Житомирському районі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ТОВ «ДБНУ» про визнання недійсним розпорядження голови РДА від 25.08.2011 року №818, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання недійсною і скасування їх державної реєстрації, витребування із незаконного володіння земельних ділянок, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог Поліський філіал Українського ордена «Знак Пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції Житомирської області та Кам'янська сільська рада Житомирського району Житомирської області, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскона-Південь» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБНУ» на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року Державне підприємство «Житомирське лісове господарство» звернулося до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним розпорядження голови РДА від 25.08.2011 року №818, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання недійсною і скасування їх державної реєстрації, витребування із незаконного володіння земельних ділянок.

Після подання позову ДП «Житомирське лісове господарство» звернулася до суду з заявою про забезпечення позову. Просило суд накласти арешт, а також заборонити проводити вирубку лісових культур, лісонасаджень та проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках, які належать відповідачам у даній справі, оскільки правомірність надання даних земельних ділянок оспорюється позивачем.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року заяву ДП «Житомирське лісове господарство» про забезпечення позову задоволено. Зокрема, зазначеною ухвалою суду накладено арешт, а також заборонено проводити вирубку лісових культур, лісонасаджень, заборонено проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках, які належать ТОВ «ДНБУ», а саме земельну ділянку площею 0,4 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельну ділянку площею 0,5 га (кадастровий номер НОМЕР_2).

Не погодившись з даною ухвалою, ТОВ «ДБНУ» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права просять скасувати ухвалу суду в частині вжиття заходів забезпечення позову відносно земельних ділянок площею 0,4 га та площею 0,5 га ТОВ «ДБНУ», та постановити у цій частині нову ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

ТОВ «ДБНУ» обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що заявником не наведено жодних доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, земельні ділянки, щодо яких оскаржуваною ухвалою були вжиті заходи забезпечення позову обтяжені іпотекою, згідно договорів іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.06.2013 року, укладених між ТОВ «Аскона-Південь» та ТОВ «ДБНУ».

ТОВ «Аскона-Південь» не погодившись з ухвалою суду від 21.10.2013 року, також подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права просять скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на земельні ділянки площею 0,4 га та площею 0,5 га, які належать ТОВ «ДБНУ», та постановити у цій частині нову ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

ТОВ «Аскона-Південь» обгрунтовуючи скаргу зазначає, що земельні ділянки, щодо яких оскаржуваною ухвалою були вжиті заходи забезпечення позову, обтяжені іпотекою відповідно договору від 06.06.2013 року, укладеним між ТОВ «ДБНУ» і ТОВ «Аскона-Південь».

Також вказує, що належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувача, відмінного від іпотекодержателя, то судом повинно бути прийняте рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Крім того зазначає, що суд не залучив ТОВ «Аскона-Південь» до учаcті у розгляді справи, хоча ТОВ є іпотекодержателем спірних земельних ділянок.

Відтак вважає, що оскаржуваною ухвалою порушені їх права як іпотекодержателя, оскільки дана ухвала перешкоджає звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме спірні земельні ділянки, у разі невиконання їх вимоги до ТОВ «ДБНУ» про повернення коштів за договором позики.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п., п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної ухвали суду, між позивачем, яким є Державне підприємство «Житомирське лісове господарство» та відповідачем, зокрема ТОВ «ДБНУ» виник спір щодо правомірності придбання у власність земельних ділянок, які, як доводить позивач, належать йому.

Також, матеріалами справи доведено, що відповідачами щодо спірних земельних ділянок виготовлені правовстановлюючі документи, щодо них неодноразово укладались правочини по їх відчуженню від одних осіб до інших, що дає підстави для висновку про наявність ризику відчуження спірних земельних ділянок і в подальшому іншим особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Встановивши фактичні обставини, з якими пов'язане застосування заходу до забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, зокрема: наявність спору між сторонами у справі з приводу законності набуття права на спірні земельні ділянки відповідачами та повернення їх позивачу; наявність ризику відчуження спірних земельних ділянок іншим особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову; не спричинення відповідачам настання збитків накладенням арешту на земельні ділянки, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб вказаний в заяві.

Доводи представників апелянтів, викладені в апеляційних скаргах є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення.

Зокрема, посилання апелянтів, що накладення арешту на спірні земельні ділянки є протиправним, так-як зазначені земельні ділянки обтяжені іпотекою є помилковим, оскільки передбачена законом заборона про накладення арешту відсутня.

Крім того, є безпідставними і доводи ТОВ «Аскона-Південь» про те, що суд не залучив ТОВ до участі у розгляді справи, оскільки апелянт таких клопотань суду не заявляв та не позбавлений такого права. Разом з тим, відповідно до вимог ст.153 ЦПК України - заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, колегія суддів не приймає до уваги додане ТОВ «Аскона-Південь» до справи рішення Господарського суду Житомирської області від 05.10.2015 року, яким звернуто стягнення на спірні земельні ділянки, оскільки відсутні відомості про набуття цим рішенням законної сили.

Також, колегія суддів відповідно до ч.5 ст.300 ЦПК України враховує подану до апеляційного суду заяву Державного підприємства «Житомирське лісове господарство» про визнання апеляційних скарг, проте враховуючи, що заява не містить вихідного номера, дати і підпису керівника та наведені вище обставини справи, позицію прокуратури Житомирської області, яка приймає участь у розгляді справи на стороні даного державного підприємства, залишає заяву без задоволення. Крім того, Державне підприємство «Житомирське лісове господарство», як позивач, не позбавлений права звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст.154 ЦПК України.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБНУ» та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскона-Південь» відхилити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2013 року в частині задоволення заяви ДП «Житомирське лісове господарство» про забезпечення позову щодо земельної ділянки площею 0,4 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки площею 0,5 га (кадастровий номер НОМЕР_2), які належать ТОВ «ДБНУ» залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді