АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності членів сім*ї,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до свого батька ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності і просив суд визнати право власності по Ѕ частині кожному на житловий будинок в АДРЕСА_1 та домоволодіння в АДРЕСА_2,АДРЕСА_3.

Позивач зазначав, що вони є власниками земельних ділянок, на яких розташовано житловий будинок в АДРЕСА_1 та домоволодіння в АДРЕСА_2,АДРЕСА_3. В результаті спільної праці та за спільні кошти було збудовано домоволодіння за вказаними адресами. Позивач просив суд визнати право власності по Ѕ частині кожному на житловий будинок в АДРЕСА_1 та домоволодіння в АДРЕСА_2,АДРЕСА_3.

Рішенням Святошинського районного суду від 10 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,АДРЕСА_3, що складається з житлового будинку (літ.А) загальною площею 1 011,7 к.в.м., господарського блоку (Літ.В) площею 414,4 к.в.м.; навісу (Літ.Б) площею 59,7 к.в.м. в порядку поділу спільної сумісної власності членів сім*ї.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,АДРЕСА_3, що складається з житлового будинку (літ.А) загальною площею 1 011,7 к.в.м., господарського блоку (Літ.В) площею 414,4 к.в.м.; навісу (Літ.Б) площею 59,7 к.в.м. в порядку поділу спільної сумісної власності членів сім*ї.

В частині вимог щодо поділу будинку в АДРЕСА_1 відмовлено.

На рішення суду першої інстанції Державною архітектурно-будівельною інспекцією України подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухваленні нового - про відмову у позові.

Апелянт зазначає, що згідно технічного паспорту БТІ від 15 травня 2009 року та технічному паспорту ТОВ «БК «Сімплекс-СІТІ від 01 серпня 2013 року вказані вище приміщення є самочинними, в експлуатацію не приймались. Крім того, апелянт зазначає, що замовниками будівництва, яким є ОСОБА_2 і ОСОБА_3, 02 квітня 2014 року зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт із реконструкцією цих приміщень; 10 квітня 2014 року зареєстровано декларацію про готовність об*єкту до експлуатації із реконструкцією.

Замовниками будівництва у поданих деклараціях зазначено недостовірні відомості; проектна документація розроблена без отримання вихідних даних щодо наявності документів, розроблена без отримання вихідних даних на проектування, характер задекларованих будівельних робіт (реконструкція) не відповідає фактичним даним будівельним роботам (нове будівництво). Наказом Держархбудінспеції № 498 від 30 грудня 2014 року скасовано декларацію про готовність об*єкту до експлуатації із реконструкцією від 10 квітня 2014 року.

Справу розглянуто без участі не з*явившихся осіб, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляну справи (т.149,151, а.с.т.2 а.с.1,2).

В судовому засіданні представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України - Косинська О.М. підтримала апеляційну скаргу, представники ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8 - скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 серпня 2007 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (копія державного акту серія НОМЕР_1 від 27 серпня 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 (т.2 а.с12,13).

ОСОБА_3, що є батьком позивача ОСОБА_2 (а.с.22 - копія свідоцтва про народження) і на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 04 липня 2000 року є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0, 1000 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.7-8 - копія державного акту, кадастровий номер НОМЕР_3).

Вказані земельні ділянки є суміжними.

Суд першої інстанції зазначав, що на земельних ділянках по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як членами сім*ї, зокрема, батьком і сином, сумісно, за спільні кошти та спільними зусиллями був побудований житловий будинок (Літ. А), загальною площею 1 011,7 кв.м., господарський блок (Літ. В), загальною площею 416,4 кв.м., навіс (Літ. Б), площею 59,7 кв.м., що в сукупності складають домоволодіння (а.с.10-13 - копія технічного паспорту БТІ), яке відповідно до свідоцтва про право на особисту власність на домоволодіння від 29 грудня 2001 року є особистою власністю лише відповідача (а.с.4 - копія свідоцтва про право власності на домоволодіння).

Згідно технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна (БТІ) від 15 травня 2009 року (інвен.справа № 35920) самочинним будівництвом АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 є: житловий будинок літ «А», підвал літ «А», навіс літ. «Б», госпблок літ. «Г», бані літ. «В», які збудовано з 2001 року по 2007 рік (т.1 а.с.194-196).

У наданому представником позивача технічному паспорті, виготовленому ТОВ «БК «СБ «Сімплекс-Сіті» 01 серпня 2013 року міститься відмітка про прийняття в експлуатацію - 10 жовтня 2014 року. Згідно даного технічного паспорту госпблок під літ. «Г», як зазначено у технічному БТІ, змінено на госпблок з літ. «В» (т.2 а.с.3-5).

Суду не було надано даних про наявність у ТОВ «БК «СБ «Сімплекс-Сіті» ліцензії на здійснення такого виду робіт як виготовлення технічних паспортів щодо нерухомого майна.

Апелянт зазначає, що Декларація про початок виконання будівельних робіт домоволодіння, відносно якого виник спір, зареєстрована 02 квітня 2014 року управлінням дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України ( т.1 а.с.229-231). Декларація про готовність об*єкту до експлуатації щодо реконструкцій приміщень двохквартирного житлового садибного типу літ.»А», приміщень господарського блоку літ. «В» та навісу літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 у Дарницькому р-ну м.Києва видана замовникам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 10 жовтня 2014 року (т.1 а.с.232-237). Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 498 від 30 грудня 2014 року (т.1 а.с.238) скасовано вказані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об*єкта до експлуатації (т.1 а.с.238-239).

Пунктом 12 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз*яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до положення ст. 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення у сторін були відсутні як Декларація про початок виконання будівельних робіт так і Декларація про готовність об*єкту до експлуатації.

Суд першої інстанції визнав право власності на самочинно збудовані об*єкти за відсутністю даних про прийняття забудови в експлуатацію компетентний органом.

Відповідно до положення ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суду першої інстанції.

Суду не було надано доказів, що на час звернення до суду або на час ухвалення оскаржуваного рішення, сторони звертались до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасуванню оскаржуваного рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст..ст.303,307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити у позові позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності членів сім*ї.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: