Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 59 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Широкової Л.В., Галацевич О.М.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом в якому просило ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості у розмірі 209488 грн. 57 коп., що виникла внаслідок виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 27.05.2008 року в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2014 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянти зазначають, що суд не повідомив їх про час та місце розгляду справи, чим порушив їх право на захист своїх інтересів, та безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 27.05.2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML010/265/2008, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 20500 доларів США терміном до 25.05.2023 року. На забезпечення виконання вказаного договору 27.08.2008 року між Банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як власниками квартири АДРЕСА_1, укладено договір іпотеки. Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору в частині своєчасного повернення у визначених договором розмірах кредитних коштів, станом на 05.06.2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 209450 грн. 70 коп.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 526, 589-591, 611 ЦК України та ст. ст. 3, 7, 16, 33, 38 та 39 Закону України «Про іпотеку".

Проте, правильно встановивши обставини справи, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", за яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що передана відповідачами в іпотеку квартира є їх єдиним нерухомим житловим майном, використовується ними як місце постійного проживання, загальна площа предмета іпотеки (63.4 кв.м.) не перевищує 140 кв.м.

За таких обставин, та враховуючи, що на спірні правовідносини, які склалися між сторонами, поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", позовні вимоги Банку є безпідставними, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку ст. 309 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді