АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4554/14 Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/977/К/15 Ковтун Н.Г.
Категорія № 5 ( І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року у справі за заявою позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 16.07.1993 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем. 21.09.2005 року шлюб розірвано.

Після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в порядку спадкування за законом, успадкувала та отримала у приватну власність двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2002 року.

26 вересня 2002 року позивач відповідно до договору купівлі - продажу продала належну їй квартиру за 4000 дол.США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2002 року та розпискою від ОСОБА_5 про передачу даної суми коштів.

На наступний день, 27 вересня 2002 року укладено договір купівлі - продажу трикімнатної квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира була придбана за кошти отримані від продажу спадкової квартири. Це підтверджується розпискою, у якій зазначено, що ОСОБА_6 отримала гроші в розмірі 3200 дол.США. Договір купівлі-продажу укладався на ім'я відповідача. Після розірвання шлюбу у 2005 році сторони продовжували проживати разом у спірній квартирі. Оскільки спільне проживання в одній квартирі стало неможливе, вона просила відповідача залишити квартиру, зверталась до нього письмово, але він вважає квартиру своєю власністю. Тому посилаючись на те, що про порушене право позивач дізналась в березні 2014 року, просить суд визнати, що АДРЕСА_2 придбана на її особисті кошти та визнати за нею право власності на цю квартиру. Просить стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та визнання за нею право власності на спірну квартиру.

Вважає, що судом не взято до уваги, що нею надано належні та допустимі докази того, що спадкову квартиру, яка є її особистою власністю нею було продано за 4000 дол.США, на наступний день було придбано спірну квартиру за 3200 дол.США, що підтверджується розписками та договорами купівлі - продажу, відповідачем не надано доказів про його фінансову участь у придбанні спірної квартири.

Судом не взято до уваги, що строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав нею не пропущено, оскільки про те, що відповідач не визнає її право особистої власності на спірну квартиру вона дізналась лише у березні 2014 році при конфлікті між сторонами та не бажання відповідача оформити квартиру на ім'я позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено що з 16.07.1993 року по 21.09.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2002 року позивач успадкувала двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 та грошові внески в ощадбанку. Оцінка спадкового майна складає 9776 грн (а.с.9).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Перекопською І.С. , позивач продала, а ОСОБА_5 придбала за ціною 9776 грн. квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Короткою С.В., 27.09.2002 року відповідач ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 за 17280 грн. квартиру за адресою АДРЕСА_2. (.с.13). Право власності на квартиру зареєстровано 7.10.2002 року за ОСОБА_4

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст.22,24 КпШС та виходив з недоведеності позивачем, що спірна квартира, яка придбана в період шлюбу, придбана лише за особисті кошти позивача від продажу спадкової квартири.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується із тим, що до спірних правовідносин, які виникли до набрання чинності Сімейного кодексу України, підлягає застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Як роз'яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_3 вимоги про розподіл спільного майна подружжя та визначення їх часток в суді першої інстанції не заявлялось, тому суд апеляційної інстанції їх не розглядає.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо не пропуску нею строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, як підставу для відмови в захисті порушеного права, оскільки рішення суду першої в цій частині не ухвалювалось, позивачу відмовлено не за пропуском строку, а по суті позовних вимог.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільної справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав , якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, справу розглянуто по суті та відмовлено в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, а не за пропуском строку.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду, щодо не взяття до уваги розписки про передачу коштів за продаж спадкової квартири та купівлю спірної квартири за 4000 дол.США та 3200 дол.США відповідно, оскільки вони протирічать письмовим матеріалам справи, а саме нотаріально посвідченим договорам купівлі - продажу.

Зокрема, відповідно до п.4 договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Перекопською І.С., позивач ОСОБА_3 передала, а покупець ОСОБА_5 прийняла готівкою кошти в сумі 9776 грн. в процесі оформлення даного договору за квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Короткою С.В., від 27.09.2002 року вартість квартири, що відчуджується за домовленістю сторін складає 17280 грн. , які продавець ОСОБА_6 отримала від покупця ОСОБА_4 ( а.с.13).

Дані договори на час розгляду справи в суд в частині визначеного сторонами розміру вартості придбаної та проданої квартири не оскаржені, в судовому порядку не визнані недійсними, тому колегія суддів не приймає до уваги розписки та визначені в них суми, як доказ, тому що вони протирічать іншим матеріалам справи.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції, що з урахуванням вартості проданої 26 вересня 2002 року успадкованої двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 за 9776 грн. позивач ОСОБА_3, не мала самостійної змоги придбати за особисті кошти 27 вересня 2002 року трикімнатну квартиру за 17280 грн. , яка розташована за адресою АДРЕСА_2.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю не доведені.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: