Провадження № 22-ц/780/2318/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 14.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, 3-я особа: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір відновлюваної кредитної лінії №124, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 2 000 000 грн. строком до 13 травня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 16,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №111, за яким іпотекодавець ОСОБА_4 передала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок зі всіма невід'ємними приналежностями загальною площею 510,0 кв.м, житловою площею 140,3 кв.м, земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1.

25 жовтня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено рішення по справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено і звернуто стягнення на вказане вище нерухоме майно. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року зазначене рішення суду залишено без змін. 14 квітня 2013 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження.

Як стало відомо позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_4 померла, 19 червня 2014 року банк надіслав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини вимогу кредитора до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України і за повідомленням нотаріуса після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу, але спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися і свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Відповідач ОСОБА_2 - син спадкодавця, був зареєстрований з нею та проживав за однією адресою на момент відкриття спадщини, а тому згідно законодавства він прийняв спадщину після смерті іпотекодавця.

Станом на 30 вересня 2014 року сума боргу позичальника перед банком становить 3 335 484 грн. 39 коп., а тому позивач просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що прийняв спадщину від спадкодавця ОСОБА_4, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок зі всіма невід'ємними приналежностями загальною площею 510,0 кв.м., житловою площею 140,3 кв.м., земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення боргу за кредитним договором на суму 3 335 484 грн.39 коп., яка складається із загальної суми основного боргу - 895 798 грн., суми прострочених чергових платежів за кредитом - 1 104 202 грн., суми простроченої заборгованості по сплаті відсотків - 852 267 грн.11 коп. та суми пені - 483 217 грн.28 коп. на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» шляхом продажу від імені банку.

Також позивач просив надати право зареєструвати право власності на іпотечне нерухоме майно у Державній реєстраційній службі управління юстиції міста Білої Церкви Київської області, отримати витяг з реєстру прав власності на іпотечне нерухоме майно, отримати витяг з відділу Держземагенства у м.Білій Церкві Київської області; передати в управління банку предмет іпотеки-нерухоме майно; дозволити банку продаж від свого імені вказаного вище нерухомого майна будь-якій особі-покупцю в порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку» з правом укладати договори купівлі-продажу зазначеного майна по ціні, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна перед укладанням договору купівлі-продажу предмета іпотеки; стягнути з відповідача на користь банку судовий збір в сумі 3 654 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №124 на строк до 13 травня 2018 року, згідно якого позичальнику було надано кредит готівкою у вигляді відновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі в сумі 2 000 000 грн. з оплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, комісійної винагороди та інших платежів, що стверджується копією цього кредитного договору.

За п.3.3.1 договору позичальник зобов'язувався точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі, що визначена цим договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку в порядку, передбаченому цим договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.5.2 цього договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вбачається з копії кредитного договору цей договір підписано представником банку та позичальником, що свідчить про те, що позичальник з умовами договору був ознайомлений і повністю погодився з ними при підписанні договору.

З матеріалів даної справи також вбачається, що позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Так, згідно розрахунку позивача, за позичальником станом на 30 вересня 2014 року рахується заборгованість за кредитним договором в сумі 3 335 484 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 89 5798 грн., загальної суми прострочених чергових платежів за кредитом - 1 104 202 грн., загальної суми простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 852 267 грн. 11 коп. і загальної суми пені - 483 217 грн. 28 коп.

Судом також встановлено, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №111 в порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, що стверджується копією цього договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б.

Згідно з п.1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: земельна ділянка та розташоване на ній домоволодіння, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма невід'ємними його приналежностями загальною площею 510,0 кв.м, житловою площею 140,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; і площа земельної ділянки становить 0,1000 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Договірна вартість предмету іпотеки, визначена сторонами, становить 3 400 000 грн.

Право власності іпотекодавця на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видано Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 05 травня 2008 року і зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 05 травня 2008 року за реєстровим номером 16789334.

Право власності іпотекодавця на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 20 лютого 2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №32.

Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1.

Відповідно до п.3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором.

В п.6.2 цього договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2012 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 3-ї особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено частково і звернуто стягнення на предмет іпотеки - вказане вище нерухоме майно в рахунок погашення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії №124 від 13 травня 2008 року на суму 2 444 970 грн. 58 коп., яка складається з строкової заборгованості по кредиту - 1 708 324 грн., простроченої заборгованості - 291 676 грн., прострочених нарахованих відсотків за користування кредитом - 351 843 грн. 81 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом - 4 520 грн. 55 коп. та пені - 88 606 грн. 22 коп. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ринковою вартістю 3 742 762 грн., земельної ділянки площею 0,1000 га за ціною 251 490 грн. і стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача судові витрати в сумі 3 361 грн. 10 коп., а в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року по даній справі рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі залишені без змін.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 квітня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області стягувачу видано виконавчі листи про звернення стягнення на предмет іпотеки та про стягнення судових витрат, що стверджується копіями виконавчих листів.

З матеріалів справи також вбачається, що старшим державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 14 травня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також згідно постанови старшого державного виконавця міського відділу ДВС від 04 червня 2013 року було зупинено виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки, а постановою старшого державного виконавця міського відділу ДВС від 25 грудня 2013 року поновлено вказане виконавче провадження.

Таким чином судом вже було вирішено спір про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4, банком обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів і рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на виконанні у міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, на що вказано вище.

Крім того, судом встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що стверджується копією актового запису про смерть №195 від 05 лютого 2014 року.

З матеріалів спадкової справи №190/2014 щодо майна померлої ОСОБА_4, копію якої надано на запит суду Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, вбачається, що заповіту спадкодавець не залишала, її спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися і спадкову справу було відкрито на підставі претензії кредитора - ПАТ «Державний ощадний банк України» до спадкоємців в порядку ст.1281 ЦК України від 19 червня 2014 року.

Позивач звертається з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_2, як до спадкоємця за законом ОСОБА_4

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно матеріалів справи спадкодавець ОСОБА_4 була зареєстрована по день смерті по АДРЕСА_1 і разом з нею за вказаною адресою зареєстрований по даний час ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_7, 1999 року народження, що стверджується відомостями Білоцерківського паспортного столу станом на 07 грудня 2010 року, копією будинкової книги по вказаному будинку, відомостями адресно - довідкового підрозділу УДМС України в Київській області станом на 23 грудня 2014 року щодо реєстрації ОСОБА_2 та станом на 02 лютого 2015 року щодо реєстрації ОСОБА_4

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до приписів вищенаведених правових норм ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом, одержання свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов'язком, а видача свідоцтва про право на спадщину строком не обмежена.

З цих підстав суд вірно вважав необґрунтованими вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що прийняв спадщину від спадкодавця ОСОБА_4, оскільки це визначено законом і додаткового підтвердження судом не потребувало.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За ч.1 ст.33 наведеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмету іпотеки.

Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмету іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що правила ст.1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

За ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Суд вірно вважав, що в даному випадку спадкоємець іпотекодавця є відмінним від боржника за кредитним договором, а тому відповідач ОСОБА_2 не несе відповідальності перед банком за виконання боржником основного зобов'язання і він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмету іпотеки.

Суд першої інстанції також вірно вважав необґрунтованими посилання представника позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на приписи ст.1281 ЦК України та на те, що заборгованість за кредитним договором на даний час значно збільшилась.

Крім того, як встановлено судом і вказано вище в рішенні, спір про звернення стягнення на предмет іпотеки судом вже вирішений, іпотекодержатель вибрав спосіб звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, для спадкоємця іпотокодавця іпотека є дійсною згідно норм Закону України «Про іпотеку» і він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Правовідносини сторін по справі знаходяться на стадії виконавчого провадження, а Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст.6 Конвенції про захист прав людини, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду, а тому необґрунтованими є вимоги позивача до спадкоємця іпотекодавця про повторне звернення стягнення на предмет іпотеки -нерухоме майно в інший спосіб, ніж було вже визначено рішенням суду, яке набрало законної сили, і правових підстав для цього суд вірно не вбачав.

Відповідно до ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні , а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

За ст.378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

За приписами п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначалося, що у даних правовідносинах допускається правоступництво, а тому банк має право вирішити питання шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, боржника ОСОБА_4 на її правонаступника - спадкоємця ОСОБА_2

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Іванова І.В.