Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3010/15 Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Єдиний унікальний №320/2520/14 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Каракуши К.В.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

У позові зазначав, що з 19 січня 2012 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №27. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як зазначає позивач, подружнє життя в них не склалося через втрату взаєморозуміння та різні погляди на життя і це призвело до розпаду сім'ї, шлюбні відносини між сторонами припинені з 18.04.2014 року, спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають. На підставі викладеного, позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований 19 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області з актовим записом №27.

Прізвища сторін після реєстрації розірвання шлюбу залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася. Судова повістка про час і місце розгляду справи, яка направлялася ОСОБА_3 за її адресою місця проживання, яка зазначена в апеляційній скарзі, повернулася до суду з відміткою пошти про її не проживання за цією адресою. Відповідно до ст.ст.75,76 ЦПК України, якщо особа не проживає за вказаною нею адресою і не повідомила нову адресу, вона вважається належним чином повідомленою про час і місце слухання справи. Позивачем направлені заперечення на апеляційну скаргу та заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони з 19 січня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені з 18 квітня 2014 року з причин відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу не можливе, так як шлюбні відносини між сторонами припинилися з квітня 2014 року, на даний час він проживає з іншою жінкою і має намір створити нову сім'ю.

Основним доводом апеляційної скарги являється посилання апелянта на те, що судом не надано сторонам строку на примирення, враховуючи наявність у подружжя неповнолітньої дитини. Проте, ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Заперечуючи про апеляційної скарги позивач ОСОБА_4 посилається на те, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 18.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до нього про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2014 року встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2014 року. Ці ж обставини відповідачка зазначила в позовній заяві про стягнення аліментів з позивача від 29.05.2014 року. Також зазначає, що « не може бути і мови про можливість збереження шлюбу з ОСОБА_3 та в нього немає бажання вислуховувати постійні докори та сварки і він не кохає її».

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалою від 11 березня 2015 року відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження у справі та надання сторонам строку для примирення протягом 6 місяців, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинилися з квітня 2014 року, позивач на даний час проживає з іншою жінкою і має намір створити нову сім'ю (а. с. 32).

Апеляційний суд наголошує, що суд не зобов'язаний призначати строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Детальне вивчення й оцінка мотивів розлучення, фактичні взаємини подружжя після припинення шлюбних відносин навели суд до висновків про те, що запровадження примирення не є доцільним.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам та встановив, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ним стали неприязні, тому дійшов обґрунтованого висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливо і задовольнив позовні вимоги про розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, рішення суду відповідає обставинам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: