Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1185/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Зарицької Г.В.,

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК») та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту № 149 (з наступними додатковими угодами: №1 від 15.10.2007р., №№ 3, 4 від 20.08.2009р.), відповідно до якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 55000,00 дол. США на споживчі цілі - будівництво житла. В якості забезпечення своєчасного та повного виконання кредитного договору в цей же день між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 149/1 від 13.08.2007 р. з додатковими угодами до договору поруки № 149/1: №1 від 15.10.2007р., №2 від 20.08.2009р. Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненим договору поруки, ОСОБА_2 послався на порушення відповідачем - ПАТ «ІМЕКСБАНК» його прав, які виразились у збільшенні обсягу його відповідальності як поручителя по основному зобов'язанню, збільшенні відсоткової ставки за користування кредитом, укладенні додаткових угод у простій формі без нотаріального посвідчення та послався на припинення поруки, з підстав передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року, позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту № 149, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 15000,00 дол. США строком до 12.08.2017р. зі сплатою 14% річних. Пунктом 7.7 даного Договору передбачено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а.с.12).

Додатковою угодою №1 від 15.10.2007р. до кредитного договору № 149 сума кредиту збільшилась до 55000,00 дол. США та був встановлений новий графік погашення за кредитним договором. Додатковою угодою №3 від 20.08.2009р. внесені зміни до кредитного договору щодо прав позичальника, згідно яких позичальник має право звернутися до кредитора з пропозицією провести конвертацію валюти кредиту в гривню. Додатковою угодою №4 від 20.08.2009р. ОСОБА_3 було проведено конвертацію валютних коштів на гривневий еквівалент, в зв'язку з чим станом на 20.08.2009 р. сума заборгованості за даним кредитним договором стала - 388338,55 грн. з відсотковою ставкою за кредитом 20% річних (а.с.13-17).

У забезпечення виконання позичальником кредитного договору 13.08.2007 р. було укладено договір поруки № 149/1 (з додатковими угодами № 1 від 15.10.2007р. та № 2 від 20.08.2009), згідно з яким поручителем ОСОБА_3 виступав позивач ОСОБА_2. Пунктом 1.2 даного Договору передбачалось, що у разі порушення боржником обов'язку за основним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п.6.1 цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення основного договору та цього договору поруки (а.с.18-20).

06.10.2009 р. у зв'язку з несплатою чергової частини кредиту, ПАТ «ІІМЕКСБАНК» надіслало письмову вимогу, адресовану ОСОБА_3 про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування ним в повному обсязі (а.с.21).

29.03.2010 р. у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю заборгованості станом на 29.03.2010р. за основною сумою кредиту в розмірі 24271,20 грн., пені в розмірі 1728,67 грн., штрафу в розмірі 38833,00 грн., Банк надіслав претензію про повернення у тридцятиденний термін кредитної заборгованості, що становить 459129,50 грн. у повному обсязі. Копію даної претензії ОСОБА_3 отримав 01.04.2010 р. (а.с.22).

У травні 2013 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2013 р., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2014р., було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованість за кредитним договором № 149 від 13.08.2007р. в сумі 495151,70 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини даної справи встановлені рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2013р. та апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2014р. і не підлягають доказуванню, тому відмовив у задоволенні вимог щодо припинення договору поруки з підстав збільшення обсягу відповідальності через збільшення відсоткової ставки. В частині застосування строків позовної давності суд відмовив з тих підстав, що рішеннями вищевказаних судів були встановлені обставини, які надавали підстави стягнути суму заборгованості у межах строку позовної давності за кредитним договором № 149 від 13.08.2007р., тому вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позивальником зобов'язань, визначених пп.3.3.2-3.310 Кредитного договору протягом більше 5-ти днів термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та відповідно Позичальник зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані пеню та штрафні санкції.

Згідно з п.4.1 Договору поруки передбачено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього Договору, Кредитор в праві звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_3, первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 серпня 2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно таблиці нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати заборгованості по кредиту, яка надана відповідачем, вбачається, що боржник ОСОБА_3 виконував свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору до 31.08.2009 року, коли ним був здійснений останній платіж по погашенню кредиту (а.с.76).

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_3 графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором Банк використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.4.3 Договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши боржнику 29.03.2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів, надавши тридцятиденний термін для виконання даної вимоги. Вищевказану вимогу боржник отримав особисто 01.04.2010 року (а.с.22).

Отже, враховуючи, що Банк на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк підлягає обрахуванню з 01.05.2010 року.

Крім того, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію одного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки розуміється, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь якої іншої вимоги до поручителя.

За таких обставин, враховуючи, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 4.3 кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців вимоги (позову до суду) до поручителя про виконання зобов'язання, колегія суддів дійшла висновку про припинення зобов'язання ОСОБА_2 за договором поруки.

З цього приводу є правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах від 29 січня 2014р. у справі № 6-155цс13 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-53цс14 за позовом ПАТ «ВТБ Банк», які в силу ст.360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Посилання представника відповідача на безпідставність позовних вимог через те, що обставини даної справи встановлені рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2013р. та апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2014р., а тому не підлягають доказуванню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставини припинення поруки, з підстав передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України вищевказаними судовими рішеннями не встановлювались.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 121,80 грн., понесені позивачем при зверненні до апеляційної інстанції, а також 243,60 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 149/1 від 13 серпня 2007 року (з усіма змінами та доповненнями), укладеним між ОСОБА_2 та АКБ «ІМЕКСБАНК», такою, що припинена.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на користь ОСОБА_2 понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 365 гривень 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: