АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у липні 2014 року.

Зазначав, що 06.02.1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.4 договору продаж квартири здійснено за 32 200,00 грн., що на момент здійснення операції складало 17 003,00 доларів США (умовних одиниць) за курсом НБУ на день укладення договору. Згідно п. 5 договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору, тобто кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати повної вартості квартири настав 06.02.2012 року.

Проте відповідачем станом на 06.02.2012 року не було сплачено повну вартість квартири з розрахунку ціни квартири 17 003,00 доларів США, визначеної еквівалентом в грівні від зазначеної суми на дату здійснення платежу. Розмір заборгованості станом на 06.02.2012 року (та по теперішній час) складає 9 875,00 доларів США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу. Оскільки ОСОБА_2 не виконує умови укладеного договору позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 18.02.2015 року у розмірі 288 643,50 грн., яка складається із заборгованості: за договором в сумі 264 551,25 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 24 092,25 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 214 941,22 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 06.02.1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» (правонаступником якого ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця») та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 06.02.1997 року державним нотаріусом 7-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим №3у-674, згідно якого покупці купили вказану квартиру в рівних долях.

Відповідно до п.4 договору продаж квартири здійснено за 32 200,00 грн., що на момент здійснення операції складає 17 003,00 умовні одиниці (доларів США) - за курсом НБУ на день укладення договору.

Згідно п. 5 договору покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення даного договору. До виплати покупцем повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження та після повного виконання покупцем зобов'язань по оплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі.

Отже, згідно умов договору кінцевим строком виконання свого обов'язку покупцем, щодо сплати продавцеві повної вартості квартири, є 06.02.2012 року.

Згідно довідки ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» №44/1587 від 26.11.2014 року ОСОБА_2 було сплачено у гривні вартість квартири АДРЕСА_1 на загальну суму, що на день відповідної сплати загалом становить 7 128,00 доларів США (умовних одиниць).

Заборгованість відповідача перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» за Договором від 06.02.1997 року становить 9 875,00 доларів США (17003,00 - 7128,00), що повинна бути сплачена у гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день відповідної сплати.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вважав доведеною вимогу позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми 207 849,00 грн. (9875,00 х 21,048 курс НБУ на 29.05.2015 року, тобто на дату ухвалення рішення суду першої інстанції) та 3% річних за період прострочення з 07.02.2012 року по 18.02.2015 року, що дорівнює 7 092,22 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 встановлено, що зокрема належним виконанням зобов'язань за даним договором купівлі-продажу слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів.

Зазначеним рішенням також встановлено, що договором від 06.02.1997 року, укладеним між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", проведені виплати на загальну суму 7 128 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, тому заборгованість з оплати вартості квартири становить 9 875 доларів США.

Остаточний строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув 06.02.2012 року, а ОСОБА_2 не виконала зобов'язань з оплати вартості квартири. Її заборгованість перед ПрАТ "ФФ "Дарниця" становить 9 875 доларів США, що на підставі курсу НБУ, станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції, тобто на день фактичної сплати, складає 207 849,00 грн.

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року фактично встановлено заборгованість ОСОБА_2 перед ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" за наведеним вище договором, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості пред'явленого позову, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність порушення майнових прав позивача з боку відповідача, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить, в ході апеляційного розгляду апелянт не навів таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на обставини, встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.08.2010 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки після скасування постановою Верховного Суду України від 30.05.2012 року ухвали Верховного суду України від 13.09.2010 року, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2012 року вказані судові рішення в частині вирішення, зокрема, зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 до ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про визнання угод недійсними в частині визнання недійсною частини 4 у договорах купівлі-продажу квартир скасовані, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

При цьому рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2012 року встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині визнання недійсною частини п. 4 у договорах купівлі-продажу, прийшов до хибного висновку, що грошовий еквівалент зобов'язання не може бути визначено в іноземній валюті.

Не може бути підставою для скасуванні рішення суду першої інстанції і наданий апелянтом висновок члена науково-консультативної ради при Верховному суді України ОСОБА_5, оскільки з огляду на вимоги діючого законодавства зазначені висновки не є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.04.2015 року, яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПрАТ «Фармацевтічна фірма «Дарниця» заборгованості за договором купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову, оскільки підставою для його ухвалення були рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2011 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011 року, в яких апелянт участі не приймала, питання про її права та обв'язки вказаними рішеннями не вирішувались.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: