Справа № 146/306/15-ц Провадження № 22-ц/772/1653/2015Головуючий в суді першої інстанції Ставнійчук В. С.
Категорія 48Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 лютого 2013 року по 05 лютого 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У шлюбі подружжям були взяті в кредит кошти в сумі 12 800 грн. у ТВБВ

№ 10001/02 філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» за додатковим договором № 2 від 27 січня 2014 року до договору № 6044 від 22 вересня 2012 року. Заборгованість за цим договором складає 10 652 грн.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не бажає поділити боргові зобов'язання перед АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 просив покласти на нього зобов'язання по сплаті заборгованості перед АТ «Ощадбанк» на загальну суму 10 652 грн., стягнувши з ОСОБА_3 на його користь 5 326 грн., як компенсацію половини заборгованості за кредитом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судове засіданні позивач ОСОБА_2 не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання повістки, тому, відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе справу розглянути у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено і не надано суду доказів того, що одержані ним у період шлюбу кредитні кошти були використані в інтересах сім'ї.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 05 лютого 2013 року по 05 лютого 2015 року (а.с.5).

На момент укладення шлюбу позивач працював монтером колії Вапнярської ПЧ-21 Одеської залізниці.

Відповідно до додаткового договору № 1 від 27 січня 2014 року до договору № 6044 від 22 вересня 2012 року про відкриття фізичні особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною системою, укладеного між ТВБВ № 10001/02 філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2, банк установив позивачу кредит у сумі 12 800 грн. на період дії платіжної картки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що кредитні кошти були використані на задоволення потреб сім'ї.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як роз'яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя і правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не доведено і не надано суду доказів того, що одержані ним у період шлюбу кредитні кошти були використані в інтересах сім'ї.

Позивачем не спростовані твердження відповідача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, що одержані кошти були використані на придбання речей індивідуального користування.

Також, судом установлено, що кошти, одержані позивачем за кредитним договором з банком АТ «Ощадбанк», використані ним не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби. Встановивши такі обставини, суд також дійшов правильного висновку про те, що цей договір не створює обов'язки для ОСОБА_3

Твердження позивача про те, що кредитні кошти були використанні на задоволення потреб сім'ї, колегія суддів не приймає до уваги, так як вони не підтвердженні жодними достовірними та допустимими доказами.

При цьому судом враховано, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність.

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: