Справа № 263/3784/15-ц
Провадження № 2/263/1484/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Степанової С.В., при секретарі Соколової О.Б., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» про визнання права власності в порядку спадкування на кооперативну квартиру № 126, розташовану у будинку 99, по пр. Леніна в м. Маріуполі, в порядку спадкування за законом. В позовній заяві зазначив, що 11.09.2014 року помер ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_1. ОСОБА_3 був членом ЖБК «Вимпел» та за час свого життя придбав квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцем за законом після ОСОБА_3 є позивач його донька ОСОБА_1 При зверненні позивача до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив в його видачі, посилаючись на те, що разом із заявою було надано реєстраційне посвідчення, яке не входить до переліку документів, що визнаються правовстановлюючими документами. У звязку з чим просить суд визнати право власності на вказану квартиру у порядку спадкування.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 799005, виданим 12.09.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.18).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії VII УР № 0085687, виданого 16.07.1966 року, та свідоцтва про укладення шлюбу серії V-HO № 347303, виданого 16.07.1988 року, ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 (а.с.17).

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно відомостей спадкової справи № 618/2014, відкритої після смерті ОСОБА_3, спадкоємцем за законом, яка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори 23.10.2014 року, є ОСОБА_1 (а.с.38-39).

Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про відмову у вчинені нотаріальної дії № 591/02-31 від 24.03.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 11.09.2014 року ОСОБА_3, яке складається з квартири АДРЕСА_2, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. (а.с.70-71).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ордеру № 001879 від 05.05.1986 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 була надана квартира АДРЕСА_3, житловою площею 27,40 кв. м. (а.с.13).

З копії технічного паспорту на квартиру від 24.10.2014 року вбачається, що квартира АДРЕСА_4, має загальну площу 45,6 кв. м., та житлову площу 27,6 кв. м. (а.с.15).

Згідно реєстраційного посвідчення № 36306 від 15.01.1992 року, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризаціїАДРЕСА_5, жилою площею 27,6 кв. м., розташована у будинку № 99 по пр. Леніна у місті Маріуполі, зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі довідки ЖБК «Вимпел» від 23.12.1991 року (а.с.19).

Згідно ст. 15 та ст. 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., що діяв на момент спірних правовідносин член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_4, оскільки він повністю вніс свій пайовий внесок за вищезазначену кооперативну квартиру, а позивач є спадкоємцем за законом після померлого батька, оскільки подала у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори.

Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняла спадщину після смерті її батька, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності у порядку спадкування на квартиру № 126, розташованої у будинку 99, по пр. Леніна в м. Маріуполі, загальною площею 45,6 кв.м., жилою 27,6 кв.м., як єдиного спадкоємця, яка фактично прийняла спадщину.

На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 16, 384, 392, 1217, 1218, 1261, 1268, 1298 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 197, 213-215 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел» про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на спадкове майно за законом після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 11 вересня 2014 року в місті Маріуполі Донецької області, у вигляді квартири № 126, розташованої у будинку № 99, по пр. Леніна в м. Маріуполі, загальною площею 45,6 кв.м., жилою 27,6 кв.м.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя С.В.Степанова