Номер провадження: 22-ц/785/1632/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

10 серпня 2011 року позивачка ОСОБА_3 звернулась у своїх та інтересах малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до суду з позовом про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином (т. 1, а.с. 2-6) та, доповнивши 23 квітня 2014 року вимоги (т.1 а.с.118-130), позивачка зазначила, що 07 лютого 2011 року близько 17 години в м. Одеса по Люстдорфській дорозі від Адміральського проспекту в напрямку вул. Ак. Філатова рухався автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_5, який біля дому № 70 порушив вимоги п.п. 2.3; 18.1; 18.4 «Правил дорожнього руху» та скоїв наїзд на ОСОБА_3 та на її малолітнього сина ОСОБА_4

Внаслідок наїзду ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку; синців та крововиливів обличчя; закритого уламкового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Вказані тілесні ушкодження потягли за собою ускладнення, укорочення правої нижньої кінцівки на 1,3 см.; розвиток розладу адаптації у дитини, регресивної поведінки, легке клонічне заїкання, розлад експресивної мови.

З 07 лютого 2011 року по 03 березня 2011 року та з 16 березня 2011 року по 04 квітня 2011 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в ортопедичному відділені Одеської обласної клінічної дитячої лікарні, де йому зроблені операції: 07 лютого 2011 року, 11 лютого 2011 року і 29 березня 2011 року - накладення скелетного витягання правого стегна, скреплення уламків метало-синтезом та вилучення стержня «Богданова» з правого стегна.

20 травня 2011 року проведені медичні обстеження, ОСОБА_4 потребує стороннього, медичного та побутового догляду, тривалого курсу реабілітаційної терапії у відділенях реабілітації хворих з ушкодженнями опорно-рухового апарату в санаторіях типу «Куяльник» та «Лермонтовський» до повної консолідації перелому стегна, йому призначена дієта №15 без обмежень до зростання відломків, надані рекомендації харчування.

Внаслідок заподіяних дорожньо-транспортною пригодою позивачці заподіяні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом лівої плечової кістки; забита рана,садна і синець правої гомілки; садно в області правої підколінної ямки; гематома м'яких тканин лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження спричинили розвиток ускладнень: значно вираженого обмеження рухів в лівому плечовому суглобі; посткомоційного синдрому.

ОСОБА_3 встановлена 3 група інвалідності.

Позивачка потребувала проведення хірургічних операцій, часткового стороннього догляду до повної консолідації перелому, отримання медикаментозної терапії, амбулаторного лікування та реабілітаційної тепарії.

Втративши 20% професійної працездатності, позивачка не може працювати за фахом.

В результате дорожньо-транспортної пригоди був повністю порушений та змінений образ життя її та її сина, який став інвалідом на все життя.

Тому позивачка просила суд стягнути на відшкодування, заподіяної 07 лютого2011 року, матеріальної шкоди малолітньому сину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на:

ліки - 5520, 21 грн.;

посилене харчування - 15106,97 грн.;

реабілітацію - 3000 грн.;

медичний догляд - 47502 грн.,

всього: 87 326,97 грн;

- на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.;

- з відповідача ОСОБА_5:

витрати на сторонній догляд за сином - 23751 грн.;

побутовий догляд за сином - 11875 грн.;

на правову допомогу - 9675 грн.,

всього: 45301,52 грн.;

- на відшкодування моральної шкоди - 195000 грн.

На відшкодування, заподіяної їй 07 лютого 2011 року матеріальної шкоди, позивачка просила суд стягнути:

- з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на:

реабілітацію - 300 грн.;

часткову сторонню допомогу - 11875,50 грн.;

втрату заробітку - 11875, 50 грн.;

тимчасову втрату працездатності - 3764 грн.;

- допомогу згідно ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів» у сумі - 11292 грн,

а також витрати на:

залізничні билети - 387,48 грн.;

бензин - 2345,65 грн.;

таксі - 1680 грн.;

по найму житла у м. Одесі - 4500 грн.,

всього: 48020,13 грн.

(така сума зазначена у тексті позову (т. 1 а.с. 128), а в проханні до суду - матеріальна шкода вказана у сумі 52004,15 грн. (т. 1 а.с.130),

- на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.;

- з відповідача ОСОБА_5 витрати на:

сторонній догляд за сином - 23751 грн.

побутовий догляд - 11875,5 грн.;

правову допомогу - 9675 грн,

всього: 45301,50 грн.

- на відшкодування моральної шкоди - 295000 грн.

Позивачка також просила суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на санаторно-курортне лікування в санаторії «Лермонтовський», перерахувавши на рахунок цього санаторія вартість двох путівок у сумі - 16130 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року вимоги позивачки, яка діяла від свого імені та, як законний представник, від імені сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, задоволені частково.

Судом стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_3:

-матеріальну шкоду у розмірі 2153,6 грн.;

-моральну шкоду у розмірі 40000 грн.;

-витрати на правову допомогу у розмірі 4170,66 грн.,

а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 3670,40 грн.

В інших позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову позивачці до Моторного (транспортного) страхового бюро України у стягненні страхового відшкодування (регламентної виплати) і моральної шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди здоров'ю позивачки та її дитини, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що, оскільки позивачка відповідно до вимог ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року (далі - Закон №1961-15), не подала заяву про страхове відшкодування, тому, виходячи з положень ст.. 37 п. 1.4 Закону №1961-15, суд дійшов до висновку про те, що неподання заяви про страхове відшкодження протягом 3-х років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяла здоров'ю або життю потерпілого, є підставою для відмови у проведенні регламентної виплати.

З такими висновками суду погодитися неможливо з наступних підстав.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип, закреплений у частині першої статті 58 Конституції України, за якою дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ст. 5 ЦК України про дію актів цивільного законодавства у часі, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинності, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Цей принцип також закріплений у частині третій статті 2 ЦПК України, в якій вказано, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зміни до Закону №1961-15 з викладенням ст. 37.1.4 про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року,якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, введені Законом від 17 лютого 2011 року №3045-VI та набрали чинності через 6 місяців після першого опублікування в офіційному джерелі: у газеті «Голос України» - 18 березня 2011 рок, тобто 18 вересня 2011 року.

Ця процедурна норма щодо заборони потерпілої особи отримати страхове відшкодування (регламентну виплату) через неподання заяви, у даному випадку, до Моторного (транспортного) страхового бюро України, застосована судом всупереч положенням ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України і ст. 2 ЦПК України щодо дії закону у часі, оскільки спорні правовідносини виникли 7 лютого 2011 року, коли стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну позивачці та її сину.

На час страхового випадку ст. 37 Закону №1961-15 була викладена в іншій редакції і не містила норму шодо відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у зв'язку з неподанням відповідної заяви, зазначена норма закону, яка набрала чинності з 18 вересня 2011 року, тобто після страхового випадку - 07 лютого 2011 року, не діяла на момент виникнення правовідносин сторін.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) зазначив, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути обмежена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежності від використання суб'єктом правовідносини інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує реалізації права на судовий захист.

Оскільки право позивачки на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами навіть, якщо б на правовідносини сторін поширювалася дія Закону 1961-15 в редакції від 17 лютого 2011 року, то і в такому випадку висновок суду про відмову у задоволенні позову з посиланням на норму закону, що міститься у ст.. 37.1.4 і передбачає відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у зв'язку з неподанням заяви до Моторного (транспортного) страхового бюро України про його відшкодування, неможливо визнати таким, що відповідає положенням рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року та є несумісним з принципом верховенства права, а саме ст.6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно якісті національного закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 7 лютого 2011 року близько 17 години у м. Одеса по Люстдорфській дорозі від Адміральського проспекту у напрямку вул. Ак. Філатова рухався автомобіль «Тайота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_5, який біля дому № 70 порушив вимоги п.2.3;18.1;18.4 «Правил дорожнього руху» та скоїв наїзд на ОСОБА_3 з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 квітня 2013 року Київський районний суд м.Одеси постановив вирок, яким визнав ОСОБА_5 винним у скоєні злочину, передбаченому ст. 286 ч. 1 КК України та призначив покарання у вигляді штрафу у сумі 5000 грн. в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засодами.

На підставі ст. 1 п. «в» ст. 6 Закону України від 08 липня 2011 року «Про амністію в 2011 році» ОСОБА_5 був звільнений від відбуття основного покарання.

Суд частково задовольнив цивільний позов, стягнувши з ОСОБА_5 на користь потерпілих моральну шкоду у суммі 8309 грн., судові витрати у сумі 2775 грн., а також за позовом прокурора з ОСОБА_5 стягнуто на користь лікувальних установ 666 грн. за знаходження на лікуванні ОСОБА_3 та 5130 грн. - за лікування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд стягнув з ОСОБА_5 кошти за проведення експертизи у сумі 617 грн. 20 коп. і повернув йому автомобіль.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2013 року вирок суду першої інстанції від 25 квітня 2013 року у частині призначення основного покарання скасований у зв'язку з неправильним одночасним постановленням обвинувального вироку,яким призначене покарання зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції закрив провадження у справі відносно ОСОБА_5 на підставі ст. 1 п. «в» ст. 6 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 8 липня 2011 року, звільнивши його від кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції у своєї ухвалі від 20 червня 2013 року зазначив, що дії ОСОБА_5 правильно квалификовані за ст. 286 ч. 1 КК України.

Виходячи із положень ст. 61 ч. 4 ЦПК України, ухвала апеляційного суду від 20 червня 2013 року, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно -правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлена ухвала, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Загальні питання щодо об'єктів страхування, видів обов'язкового страхування, умов здійснення страхування, вимог до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним Кодексом України (глава 67), Законом України «Про страхування», іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Закон № 1961-15, регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 7 лютого 2011 року, застрахована не була.

Згідно ст. 41.1а Закону України №1961-15 про регламентні виплати із централізованих страхових резервних фондів Моторного (транспортного) страхового бюро України Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свого цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (відповідальність яких застрахована) в редакції Закону № 2902-IV від 22 вересня 2005 року.

За правилами ст. 22 Закону України № 1961-15 про відшкодування шкоди, заподіяної третій особі в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин сторін, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до страхових сум відшкодовував у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виплата страхового відшкодування проводилась в межах обов'язкового ліміту відповідальності страховика, передбаченого ст. 9 Закону України №1961-15, розмір страхової суми якого на період страхового випадку за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становив 51000 грн. на одного потерпілого.

Статею 23 Закону України №1961-15 передбачено відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана:

-з лікуванням потерпілого;

-тимчасової втрати працездатності потерпілим;

-із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-із смерттю потерпілого.

У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я , медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів - ст. 24.1 Закону України№ 1961-15.

Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом - ст. 23.3 Закону України №1961-15.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, які потягли за собою тривале лікування, проведення декілька операції позивачці та її малолітньому сину.

На діагностичні послуги та ліки, які підтверджені документально позивачка витратила 4483 грн., в тому числі:

1185 грн. - на діагностичні послуги (т. 3 а.с.70-80):

-реоенцефалографія, яка проведена ОСОБА_4, у віці 4 роки 8 місяців, протокол обстеження від 20 травня 2011 року (т. 3 а.с.70-72);

-магнитно-резонансна томографія, протокол обстеження № 1458 від 4 квітня 2011 року (т. 3 а.с.73);

-ультразвукова ехоенцефалографія, протокол обстеження від 20 травня 2011 року (т. 3 а.с.74);

400 грн. - мультиспіральна комп'ютерна томографія правового плечового суглоба позивачки обстеження №110211, кв.№ 47-1241 G|1 (т. 3 а.с.14-16);

1905 грн. - ліки, кримінальна справа № 520/3983/13-К за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 1 КК України:

219 грн. (а.с. 467) + 798 грн. - 25 грн. (благодійний фонд, а.с. 468) + 393 грн. (а.с.469) + 217 грн. (а.с.470) + 203 грн. (а.с.472).

Згідно висновку судово-медичної експертної комісії № 485 від 3 листопада 2011 року (т. 1 а.с. 171-177) в результаті отриманої від дорожньо-транспортної пригоди травми - закритого осколкового перелому правої стегнової кістки, малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребував стороннього догляду, потребував його і на період проведення експертизи - 3 листопада 2011 року, та потребуватиме в майбутньому до повної консолідації перелому (т. 1 а.с. 174).

Висновку цього ж експертного дослідження позивачка ОСОБА_9 в результаті отриманої від дорожньо-транспортної пригоди травми - закритого осколкових перелому лівої плечової кістки потребувала часткового стороннього догляду, потребувала його і на період проведення експертизи - 3 листопада 2011 року, та потребуватиме в майбутньому до повної консолідації вказаного перелому.

За правилами ст. 1195 ЦК України і роз'яснень, які мистяться у п. 19/д постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в редакції від 24 жовтня 2003 року, розмір витрат на сторонній догляд, необхідність в якому встановлена судово-медичною експертизою, визначається від розміру мінімальної заробітної плати та не може бути меншим (на місяц) її половини на сторонній догляд.

Дані про повну консолідацію переломів у позивачки та її малолітної дитини у матеріалах справи відсутні. Не виконані нею і вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 21 липня 2015 року стосовно подання відповідних доказів (т. 3 а.с.161-164).

Тому колегія суддів визначає витрати на сторонній догляд з 07 лютого 2011 року - для страхового випадку, по 17 січня 2012 року - день проведення експертизи.

В зазначений період розмір мінімальної заробітної плати складав щомісячно:

-з 01 січня 2011 року по 31 березня 2011 року - 941 грн.;

-з 01 квітня 2011 року по 30 вересня 2011 року - 960 грн.;

-з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2011 року - 985 грн.;

-з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року - 1004 грн.

Тому витрати на сторонній догляд, якого потребує малолітній ОСОБА_4, отримавши внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 07 лютого 2011 року, закритий осколковий перелом правої стегнової кістки, склали:

941 грн. : 2 х 2 + 960 грн. : 2 х 6 + 985 грн. : 2 х 2 + 1004 грн. : 2 х 2,5 = 5602 грн.

Позивачка ОСОБА_3 внаслідок отриманої від дорожньо-транспортної пригоди травми - закритий осколковий перелом лівої плечової кістки, потребувала часткового стороннього догляду, розмір якого у період з 07 лютого 2011 року по 17 січня 2012 року суд апеляційної інстанції визначает у розмірі 2 810 грн. (5602 : 2).

На період страхового випадку - 07 лютого 2011 року, позивачка ОСОБА_3 не працювала.

Відповідно до висновків судової медичної експертної комісії від 17 січня 2012 року травма лівої плечової кістки у ОСОБА_3 спричинила за собою постійну втрату загальної працездатності в розмірі 20% і постійну втрату професійної працездатності у розмірі 25% (т. 1 а.с. 176).

ОСОБА_3 встановлена 3-тя група інвалідності з 1 червня 2011 року по 1 червня 2012 року, строк дії якої продовжений по 20 червня 2013 року (т. 1 а.с. 74, 89).

Відшкодуваючи шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності відповідно до ст. 26 Закону України № 1961-15 за період з 01 червня 2011 року по 20 червня 2013 року в межах заявлених вимог (т.1 а.с.119-130), суд апеляційної інстанції визначає розмір відшкодування шкоди, пов'язаного з витратою позивачкою частини заробітку у зв'язку з ушкодженням здоров'я, виходячи зі ступені втрати професійної працездатності - 25 % та мінімального заробітку, оскільки позивачка на день встановлення постійної втрати працездатності не працювала.

З 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року розмір мінімальної заробітної плати - 960 грн. щомісяця; з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2011 року - 985 грн. щомісяця; з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року - 1004 грн. щомісяця.

Розмір шкоди у зв'язку з втратою позивачки частини заробітку склав:

-з 01 червня 2011 року по 30 вересня 2011 року (960 х 25 :100) х 4 = 960 грн;

-з 01 жовтня 2011 року по 30 листопада 2011 року (985 х 25 : 100) х 2 = 492,5 грн.;

-з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року 1004 х 25 : 100 =251;

всього з 01 червня 2011 року по 20 вересня 2011 року - 1703,5 грн. (960+492,5+251).

В 2012 році розмір шкоди пов'язаний з витратою позивачкою частини заробітку склав:

-з 01 січня 2012 року по 31 березня 2012 року (1073 х 25 : 100) х 3 = 804,75;

-з 01 квітня 2012 року по 30 червня 2012 року (1094 х 25 : 100) х 3 = 820,5;

-з 01 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року (1102 х 25 : 100) х 3 = 826,5;

-з 01 жовтня 2012 року по 30 листпада 2012 року (1118 х 25 : 100) х 2 = 559;

-з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року 1134 х 25 : 100 = 283 грн.,

всього в 2012 році - 3294,25 грн. (804,75 + 820,5 + 826,5 + 559 + 283,5).

В 2013 році - з 01 січня 2013 року по 20 червня 2013 року (1147 х 25 :100) х 6 = 1720,5 грн., де 1147 грн. - мінімальний розмір заробітної плати у зазначений період.

Разом - 6718,25 грн. (1703,5 + 3294,25 + 1720,5) - сума коштів, що підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивачки на відшкодування втраченого заробітку за період з 01 червня 2011 року по 20 червня 2013 року.

В силу ст. 25 Закону України № 1961-15 підлягає відшкодуванню шкода, пов'язана з тимчасовою витратою працездатності потерпілим. Для непрацюючої повнолітної особи, шкода визначається у розмірі не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Розмір втрати тимчасової працездатності з 07 лютого 2011 року - страхового випадку, по 01 червня 2011 року - встановлення позивачці 3 групи інвалідності, склав:

-з 07 лютого 2011 року по 31 березня 2011 року - 941 грн. х 2 = 1882 грн.;

-з 01 квітня 2011 року по 01 червня 2011 року 960 х 2 = 1920 грн.,

всього: 3802 грн., які підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивачки.

У пункті 19/д вищезазначеної постанові Пленуму від 27 березня 1992 року в редакції від 24 жовтня 2003 року Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що при стягненні сум на придбання путівки на санаторно-курортне лікування, суд повинен зазначити в рішенні те, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Про необхідність проведення тривалого курсу реабілітаційної терапії для позивачки та її сина у відділеннях реабілітації хворих із захворюваннями та пошкодженнями опорно-рухового апарату санаторіїв типа «Куяльник» та «Лермонтовський» зазначено в експертном висновку від 17 січня 2012 року (т. 1 а.с.171-177).

Санаторій ім. Пирогова, курорт «Куяльник», надає реабілітаційні послуги дорослим і дітям, санаторій «Лермонтовський» - тільки дорослим.

Вартість санаторно-курортного лікування тривалостю 24 дня для позивачки складає 10060 грн., а для її дитини - 8064 грн. (т. 3 а.с. 215), тому Моторному (транспортному) страховому бюро України слід перерахувати кошти у сумі 18144 грн на рахунок Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» Дочірне підприємство «Клінічний санаторій імені Пирогова» (, р/р 3404 в ПАО «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, ІПН 47, номер свідоцтва 23081976, адреса: 65013, м. Одеса, курорт Куяльник).

Відповідно до ст. 22.3 Закону України № 1961-15 потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9 цього Закону.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих на період страхового випадку - 7 лютого 2011 року, становив 51 000 грн. на одного потерпілого.

Різницю між сумою відшкодування, визначеного судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транпортної пригоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України в межах ліміту відповідальності (5% від 51 000 грн.), що складає 2550 грн. на користь кожного потерпілого, та 25000 грн. на користь кожного потерпілого, що підлягає стягненню з ОСОБА_5, вина якого у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 7 лютого 2011 року встановлена у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції враховує те, що фізичні страждання, які отримали позивачка ОСОБА_3 та її малолітня дитина - ОСОБА_4, якому на період скоєння дорожньо-транспортної пригоди, було 4 рокі 4 місяця, унаслідок тілесних ушкоджень та пов'язаного з цим тривалого лікування зі здійсненням кожному потерпілому декілька операцій, душевних стражданнях та болю, втрати часу, порушення звичного життя, відносин з оточуючими, необхідності затрати великіх зусиль для відновлення здоров'я та звичних життєвих зв'язків, погіршення здібностей потерпілих та позбавлення їх можливості їх реалізації, які внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали 3 групу інвалідності.

Виходячи із загальних підстав для відповідальності , які мають місце у даному випадку, а саме: наявності шкоди, протиправностіі дій відповідача ОСОБА_5 , які знаходиться у причинному зв'язку з заподіяною шкодою, та вини останього в її заподіянні, суд, вважаючи питання щодо розміру моральної шкоди оціночним поняттям враховує також наступне.

Вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5 на користь її сина ОСОБА_8 у розмірі 195000 грн. та на її користь - 295000 грн. є надмірними.

Керуючись принципами справедливості з врахуванням всіх обставин справи, суд апеляційної інстанції присуджує кожному із потерпілих на відшкодування моральної шкоди по 2250 грн. з Моторного (транспортного) страхового бюро України в межах ліміту відповідальності та по 25000 грн. з ОСОБА_5, що буде достатньою сатисфакцією для поновлення порушеного права.

Відсутні достатні правові та фактичні підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення витрат на посилене харчування.

Пленум Верховного Суду України у п. 19/а у своєї постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року із змінами від 24 жовтня 2003 року звернув увагу на те, що компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місця, в якому їх придбали.

Таких доказів у справі не має, а хаотичне посилання на чисельні чеки про придбання продуктів та інших товарів в різних торгових закладах (т. 3 а.с.83-110) без виконання вимог суду апеляційної інстанції від 21 липня 2015 року щодо надання доказів стосовно рекомендацій щоденного раціону дієтичного харчування (стіл №15 без обмежень) та конкретних витрат на дієтичне харчування, не дає правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Зазначення стосується і витрат за медичний догляд у розмірі 47502 грн. та побутовий догляд у розмірі 11 875 грн.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правило допустимості доказів, яке передбачено ст. 59 ЦПК України позивачкою не виконане.

Не надано доказів щодо зв'язку між витратами на придбання залізничних квитків та лікуванням, пов'язаним з дорожньо-транспортною пригодою, а посилання на квитки само по собі не може бути підставою для задоволення позову у цій частині (т. 3 а.с. 46-59).

З цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення витрат на бензин у розмірі 2345,65 грн., таксі - 1680 грн.

В силу ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Що стосується найму житла у м. Одесі, то у суді першої інстанції позивачка підтвердила, що витрати по найму житла у 2011 році у період проведення операцій, амбулаторного лікування, медичного обстеження понесені батьком ОСОБА_5, який знимав будинок протягом 6 місяців (т. 2 а.с.123).

Допустимих доказів за інший період не надано.

Висновок суду першої інстанції про стягнення витрат за правову допомогу, яка здійснювалася у кримінальній справі, у розмірі 3275 грн. є помилковим, оскільки він не відповідає закону - ст. 88 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами лише в розглянутій судом цивільній справі.

Витрати на правову допомогу, яка надана позивачці у даній цивільній справі визначені судом першої інстанції правильно, на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та склали 895,66 грн. (т. 2 а.с.126).

З кожного відповідача на користь позивачки підлягають стягненню зазначені витрати по 447,83 грн.

Позивачка звільнена законом від сплати судового збору.

Згідно ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь держави:

з Моторного (транспортного) страхового бюро України в розмірі 699, 90 грн. (466,59+233,30), де:

-466,59 грн. (41559,25/100х1=415,59)+(2550+2550=5100/100х1=51) - 1% від сум матеріальної шкоди та моральної шкоди за подачу позову;

-233,30 грн. (466,59/2) - 50% за подачу апеляційної скарги;

з ОСОБА_5 в розмірі 750,00 грн. (500+250), де:

-500 грн. (25000+25000=50000/100х1) - 1% від суми моральної шкоди за подачу позову;

-250 грн. (500/2) - 50% за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 витрати у сумі 41559,25 грн., а саме:

-на діагностичні послуги та ліки у розмірі 4483 грн.;

-на сторонній догляд за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 07 лютого 2011 року по 17 січня 2012 року у розмірі 5602 грн.;

-на частковий сторонній догляд за ОСОБА_3 за період з 07 лютого 2011 року по 17 січня 2012 року у розмірі 2810 грн.;

-на відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_3 за період 01 червня 2011 року по 20 червня 2013 року у розмірі 6718 грн.25 коп.;

-допомогу у зв'язку тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_3 у розмірі 3802 грн.;

-на реабілітацію - вартість санаторно-курортного лікування у сумі 18144 (8064+10060): ОСОБА_3 у розмірі 10060 грн. (420 х 24) та

ОСОБА_4 у розмірі 8064 грн. (336 х 24) перерахувати на рахунок Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» Дочірне підприємство «Клінічний санаторій ім. Пирогова» (, р/р 3404 в ПАО «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, ІПН 47, номер свідоцтва 23081976, адреса: 65013, м. Одеса, курорт Куяльник).

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2550 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3, на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2550 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.

Позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, на відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 447,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 447,83 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 699, 90 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 750,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков