Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 409/279/15-ц
Провадження № 22ц/782/142/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» квітня 2015 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Стахової Н.В.,

суддів - Коновалової В.А., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі - Коротенку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2,

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Просторівської сільської ради від 12 липня 2001 року 25 березня 2002 року загальною площею 7,8445 га з земель колишнього КСП «Плахо-Петрівське», площа ріллі складала 7,2693 га та 0,5752 сіножатей, розташованої на території Просторівської сільської ради Білокуракінського району Луганської області; земельну ділянку в розмірі 3/8 частки від земельної ділянки, що належало спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Просторівської сільської ради Білокуракінського району Луганської області; 3/8 частки майнового паю вартістю 7791 грн. колективного сільськогосподарського підприємства «Плахо-Петрівське», що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого Просторівською сільською радою 20 травня 2004 року в розмірі 20776 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи.

При цьому апелянт зазначає, що у відповідності до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Суд при розгляді справи не виконував свої функції, та позбавив його права на спадкове майно. Крім того, при розгляді справи судом порушені вимоги ЗУ «Про засади державної мовної політики», де зазначено, що офіційні документи повинні виписуватись державною мовою і лише за заявою особи, може поряд з записом на українській мові виписуватись на рідній мові особи, але суд не дотримався цих вимог закону.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про слухання справи за його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, представника апелянта, розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прізвище померлої ОСОБА_3, що зазначено в свідоцтві про смерть, не співпадає з її прізвищем, що зазначено в копії свідоцтва про народження позивача, тобто згідно прізвищ, це є дві різні людини.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Батьками у свідоцтві про народження ОСОБА_2, що виписане російською мовою записано «ОСОБА_2.» та «ОСОБА_3.»

У свідоцтві про смерть прізвище ОСОБА_3 зазначено російською мовою «ОСОБА_3». Крім того, у вищезазначених документах також неоднаково записано по-батькові ОСОБА_3, а саме «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3» (російською мовою).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом свідоцтво про право на спадщину на 5/8 часток земельної частки (пай) вартістю 3358,10 грн., на 5/8 частки майнового паю вартістю 12985 грн. видано ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину на 3/8 частки земельної частки (пай) вартістю 2014,86 грн., на 3/8 частки майнового паю вартістю 7791 грн. не видавалось.

Постановою державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори від 20 жовтня 2014 року у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових прав після померлої ОСОБА_3, спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів підтверджуючих належність майна спадкодавцеві.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи той факт, що прізвище та по-батькові померлої ОСОБА_3 зазначено у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження позивача по різному, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив його права на спадкове майно, до уваги не приймаються, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_3, з огляду на неоднакове написання її прізвища та по-батькові у свідоцтвах про народження та смерть.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено вимоги Закону України «Про засади державної мовної політики» також на увагу не заслуговують, оскільки надані позивачем копії свідоцтва про смерть та народження виписані російською мовою і саме на цій мові допущено неоднакове написання прізвищ та по-батькові ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя:

Судді: