АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 648/5445/14-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Кусік І.В.
Номер провадження 22ц/791/1201/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 05 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 07.09.2013 року по 04.09.2014 року перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Чорнобаївське», працював на посаді оператора птахофабрик та механічних ферм.

14.08.2014 року він на ім'я директора Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» написав заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із порушенням підприємством трудового законодавства, оскільки підприємство на протязі двох місяців не виплачує заробітну плату.

В отриманні та реєстрації заяви було відмовлено, у зв'язку з чим він 15.08.2014 року направив заяву поштою, яка була отримана відповідачем 19.08.2014 року.

08.09.2014 року він отримав наказ про звільнення з посади оператора Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» за порушення трудової дисципліни - прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 04.09.2014 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати його звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України незаконним, зобов'язати відповідача змінити формулювання причин звільнення з п.4.ст.40 на п. 3 ст. 38 КЗпП України і дату звільнення з 04.09.2014 року на 14.08.2014 року, про що здійснити відповідний запис у трудовій книжці, стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу в сумі 9089,42грн., середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.08.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 5095,64грн. і 5000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яку пов'язує із втратою нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діючий від імені ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не надав належної оцінки показам свідків і письмовим доказам, які не можна вважати належними та допустимими доказами на підтвердження не виходу на роботу позивача без поважних причин, а також не врахував, що роботодавець не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство «Чорнобаївське» її доводів не визнало, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.38КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст.39КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2і3ст.23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках передбачених частиною першою ст.38 цього Кодексу.

Згідно ч.1ст.38КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною - інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом установлено, що позивач з 07.09.2013 року перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Чорнобаївське», працював на посаді оператора птахофабрик та механічних ферм.

14.08.2014року ОСОБА_5 звернувся до відповідача із заявою про звільнення, у зв'язку із порушенням роботодавцем трудового законодавства з 14.08.2014 року, яку направив на адресу товариства поштою, і яка отримана працедавцем 19.08.2014року.

З часу подання заяви про звільнення ОСОБА_5 на роботу не виходив, письмові звернення товариства з пропозицією вийти на роботу та надати пояснення свого невиходу від 20.08.2014 року та 22.08.2014 року отримав, однак проігнорував їх.

Наказом директора публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» від 04.09.2014 року №140-к звільнений з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни - прогул з 04.09.2014 року.

Належні позивачу при звільненні суми, а також трудова книжка були видані товариством ОСОБА_4 04.09.2014 року.

Враховуючи, встановлені судом обставини, і зважаючи на те, що за обставинами справи, порушення працедавцем законодавства про працю та умов трудового договору не встановлено, а звільнення позивача за п.4 ст.40КЗпП України проведено, у зв'язку з його невиходом без поважних причин на роботу з 16.08.2014 року по 04.09.2014 року та з виплатою усіх належних до виплати сум, а ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення працедавцем законодавства про працю або трудового договору, що спричинило порушення його прав, як працівника, а звільнення у випадку прогулу не тягне виникнення у позивача права на вихідну допомогу та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи, в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання апелянта, як на підставу порушення відповідачем законодавства про працю на невиплату йому протягом двох місяців заробітної плати, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач не надав будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачем не було своєчасно проведено виплату заробітної плати, а наявні в матеріалах справи докази, які досліджені судом в ході розгляду справи спростовують доводи позивача щодо порушення працедавцем строків виплати заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правову позицію викладену, Верховним Судом України в постанові № 6-157цс12 від 31.10.2012 року відносно того, що роботодавець не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору є юридично неспроможними, оскільки відповідно до правової позиції, за змістом ст.38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь - який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1ст. 38КЗпП України.

Матеріалами справи встановлено, що 14.08.2014 року позивач поштою направив на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з порушенням працедавцем законодавства про працю, яка була отримана відповідачем 19.08.2014 року та починаючи з 16.08.2014 по 04.09.2014 року позивач на роботу не виходив, трудові обов'язки не виконував незважаючи на направлені товариством листи з пропозицією виходу на роботу, тому товариством не була змінена правова підстава розірвання трудового договору за ініціативою працівника, а трудовий договір був розірваний з ініціативи працедавця за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Доводи апелянта щодо неправильної оцінки судом зібраних у справі доказів та невідповідність покладених в основу рішення висновків суду фактичним обставинам справи, позбавлені правового обґрунтування і не були підтверджені при розгляді справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: