Провадження № 2/752/607/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
05 лютого 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Мирошниченко О.В.,
при секретарі Конельській А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створення сім'ї, недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, -
У липні 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Голосіївського районного суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання шлюбу , укладеного без наміру створити сім'ю, недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно.
У обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися в установлений законом порядку до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а також її чоловік, ОСОБА_3, подружні відносини з яким у доньки позивачів припинилися після укладання ними шлюбу, який зареєстровано 02 жовтня 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 956.
24 грудня 2013рок приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швидко О.І. відкрила спадкова справа за № 16/2013.
Позивачі вважають, що ОСОБА_3 повинен усунений від права на спадкування за законом з огляду на те, що шлюб укладений, їх донькою з відповідачем, фіктивним, оскільки він не мав на меті створення сім'ї з нею, а переслідував корисні мотиви, пов'язані з набуттям прав на квартиру у м. Києві, власником якої була померла.
Зі слів доньки, вона вважає шлюб з ОСОБА_3 великою помилкою, відчувала себе у цьому шлюбі кинутою і не потрібною.
Після укладання шлюбу ОСОБА_3 наполягав на реєстрації його місця проживання в квартирі доньки, а через її відмову у цьому, різко змінив ставлення до неї, провокував конфлікти, почав зникати на тривалий час не пояснюючи свою відсутність, а з'являючись раптово та ненадовго знов порушував житлове питання.
Невдовзі після укладання шлюбу, зокрема, і для позивачів стало очевидним , що ОСОБА_3 зареєстрував з їх донькою шлюб без наміру створити сім'ю, а з метою одержання житла.
ОСОБА_3 проживав окремо від дружини, не піклувався про неї, не давав жодної допомоги, ані матеріальної, ані моральної, яку остання потребувала через прогресуючу хворобу, погіршення стану здоров'я та неналежне матеріальне забезпечення.
Через важкі хвороби донька позивачів неспроможна самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.
Про хворобу дружини ОСОБА_3 відомо, як і відомо і про те, що вона ніде не працювала і потребувала матеріальної підтримки та догляду, однак він самоусунувся від виконання своїх подружніх обов'язків і не зважав на її потребу в його допомозі.
Оскільки ОСОБА_3, не реагував на прохання доньки про допомогу, вона змушена переїхати жити до свого батька ОСОБА_1, який до останнього дня її життя підтримував її.
ОСОБА_4 хворіла на розсіяний склероз, хронічне неврологічне та невиліковне захворювання. Розсіяний склероз - це дуже важке захворювання, хронічне та прогресуюче, що характеризується множинним вогнищами поразки в центральній нервовій системі.
З кінця 2010 року хвороба почала прогресувати в результаті чого ОСОБА_4 страждала на страшні головні болі, постійно скаржилась сильну слабкість, онімінні кінцівок, болі в животі.
ОСОБА_1 довелося взяти повну опіку над донькою, купувати ліки, продукти, слідкувати за прийомом ліків та їжі, оскільки донці потрібна сувора дієта постійний контроль.
Особливо важким був 2013 рік, рік смерті доньки ОСОБА_4 В серпні 2013 року ОСОБА_1, який доглядав її, сам важко захворів, погіршився і стан здоров'я доньки, вона постійно відчувала сильний біль, втомлювався від найменших рухів, була дуже слабкою , не могла собі зарадити і як ніколи потребувала підтримки, піклування ОСОБА_3 Однак, останній залишав її прохання без відповіді.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка ОСОБА_4, усі витрати пов'язані з проведенням поховання, оплатою послуг похоронного агентства за проведення поховальної процесії, купівлею усіх інших речей, необхідних для проведення похорону, взяли на себе родичі ОСОБА_1, ОСОБА_3 прийматися участь у зазначених витратах відмовився.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що ОСОБА_3 повинен усунений від права на спадкування за законом, оскільки знаючи про стан здоров'я своєї дружини, розумів, що останні роки життя вона дуже важко хворіла, знаходилась у безпорадному стані, знав про необхідність надання їй допомоги, однак свідомо від цього ухилявся, навіть не цікавився її самопочуттям, не надавав їй допомоги, однак свідомо від цього ухилявся, навіть не цікавився її самопочуттям, не надавав жодної допомоги, ані моральної, ані матеріальної, що позбавляє його взагалі права на спадщину, оскільки він не допомагав і не намагався допомогти ніяк і нічим своїй дружині.
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про прийняття спадщини, до складу якої входить квартира НОМЕР_3 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Про факт прийняття спадщини ОСОБА_3 позивачам стало відомо від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швидко О.І. під час оформлення ними спадщини.
У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали із підстав, викладених у позові.
У судове засідання відповідач не з'явився про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку.
Третя особа Головне управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності її представника.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, допитавши свідків, встановив наступне.
02 жовтня 2009 року укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_1виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського управління юстиції у м. Києві від 02 жовтня 2009 року.
Спільних дітей від вказаного шлюбу не було.
Відповідно до ч. 4 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.
Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.
Положеннями ч. 2 ст. 40 СК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розі рвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.
Згідно ч.1 ст.43 СК України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.
За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.
Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.
Відповідно до норм ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя; не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду; якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно із пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.
Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.
Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК
Судом встановлено та підтверджено у судовому засіданні, що відповідач проживав окремо від ОСОБА_4, не піклувався про неї, не надавав допомоги, ані матеріальної, ані моральної, яку остання потребувала через хворобу.
ОСОБА_4 хворіла на розсіяний склероз, хронічне неврологічне та невиліковне захворювання, що підтверджується випискою № 3669 від 02.04.2003 року, випискою з історії стаціонарного хворого № 538 (а.с. 12-13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 19 листопада 2013 року виданого Відділом реєстрації смерті.
Усі витрати пов'язані з проведенням поховання, оплатою послуг похоронного агентства за проведення поховальної процесії, взяли на себе родичі ОСОБА_1
Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить квартира НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в установлений законом поряду звернулися із заявою про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судом встановлено, що грошові кошти, необхідні для лікування ОСОБА_4, надавав її батько ОСОБА_1, чого не заперечували у судовому засіданні позивачі.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_7 проживала у батьків, похованням займалися її батьки та родичі, ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Разом з тим, суд надходить до висновку про те, що в частині визнання шлюбу укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який зареєстрований 02.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, визнання недійсним є не доведеним і не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд вважає, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 02 жовтня 2009 року шлюб є недійсним.
Враховуючи досліджені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.10, 60, 174, 179, 212-215 ЦПК України, ст.38,40,41 СК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання шлюбу, укладеного без наміру створення сім'ї, недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити частково.
Усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 до спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на ? частину спадкового майна після померлої ОСОБА_4, а саме на ? однокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею - 31,94 кв.м., житловою площею - 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на ? частину спадкового майна після померлої ОСОБА_4, а саме на ? однокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею - 31,94 кв.м., житловою площею - 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Суддя