справа № 489/6485/14-ц
номер провадження 2/489/1663/15
рішення

Іменем україни

12 травня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Кривко Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи - Страхової компанії «України» про стягнення моральної шкоди

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, після уточнення якого просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.11.2014 до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3

У обґрунтування вимог вказано, що 16.02.2014 приблизно о 19 годині 50 хвилин в м. Миколаєві в районі перехрестя вулиць Космонавтів та Третьої Поздовжньої сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Дочка позивача - ОСОБА_5 перетинала проїзну частину дороги, де на неї скоїв наїзд автомобіль марки «Nissan Mikra», реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, під керуванням ОСОБА_3 Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що завдало непоправимих душевних страждань позивачу.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, закрито постановою слідчого від 30.04.2014 за відсутності складу кримінального правопорушення.

Позивач вважає, що закриття кримінального провадження не є підставою для звільнення відповідачів від цивільної відповідальності, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дочки.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 у задоволенні позову просили відмовити так як відшкодування шкоди повинно здійснюватися страховою компанією.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16.02.2014 близько о 19 год. 50 хв. в районі перехрестя вулиць Космонавтів та Третьої Поздовжньої пішохід ОСОБА_5 перетинала проїзну частину дороги, де на неї скоїв наїзд автомобіль марки «Nissan Mikra», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Миколаївській області від 30.04.2014 кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, закрито за відсутності в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Із змісту постанови видно, що наїзд на ОСОБА_5 стався з вини останньої, яка порушила вимоги пункту 4.10, підпункту «а» пункту 4.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху). Слідчим зазначено, що в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода та відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв'язку з настанням ДТП.

Із страхового полісу № АС/3928645 та пояснень ОСОБА_2, викладених у постанові про закриття кримінального провадження, та в судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля, яким керував ОСОБА_3, є ОСОБА_2

Позивач пояснила, що смерть дочки, родинні зв'язки з якою підтвердила свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, заподіяла їй непоправимі душевні страждання та порушила її нормальні життєві зв'язки, тому відповідачі повинні сплатити грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 100000,00 грн.

Постанову про закриття кримінального провадження не оскаржила так як перебувала в тяжкому душевному стані, пов'язаного смертю дитини.

У ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталася з позовом до Страхової компанії «Україна» про відшкодування моральної шкоди в задоволенні якого відмовлено рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11.11.2014, яке сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до положень статті 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали разом з нею однією сім'єю.

За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Винятки із цього правила є неправомірне заволодіння третьою особою транспортним засобом або завдання шкоди внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого (частини третя, п'ята статті 1187 ЦК України).

На відмінну від кримінального законодавства, цивільне законодавство не поділяє умисел на прямий і непрямий. Умисел у розумінні цивільного законодавства означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Обов'язок доведення умислу потерпілого законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Згідно частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами дорожнього руху тощо.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого (у даному випадку, нехтування правилами дорожнього руху) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

У пункті 4 наведеної Постанови вказано, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, закриття кримінального провадження не є підставою для звільнення володільця транспортного засобу або особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, яким створено підвищену небезпеку, від цивільно-правової відповідальності за наявності грубої необережності потерпілого.

Підпунктом «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

У наведеній вище постанові Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху).

Виходячи з наведених норм матеріального права та встановлених обставин, а також враховуючи характер правопорушення, грубу необережність потерпілої особи та ступінь її вини, глибину душевних страждань, руйнування звичних життєвих зв'язків і необхідності докладання позивачем зусиль для нормалізації подальшого життя, зважаючи на вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, достатнім розміром компенсації позивачу моральної шкоди суд вважає 35000,00 грн.

Так як ДТП відбулася за участю ОСОБА_3, який керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, що підтверджується матеріалами справи, грошову компенсацію моральної шкоди слід покласти саме на цього відповідача, а тому вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Доводи відповідачів про відсутність підстав для відшкодування ними моральної шкоди, з огляду на встановлені обставини, суд вважає безпідставними.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, його розмір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача ОСОБА_3

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодовування моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою 35000,00 грн. (тридцять п'ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 350,00 грн. (триста п'ятдесят гривень 00 коп.) судового збору.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено м в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 13.05.2015.