ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3445/14-ц
Провадження № 2/362/122/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих у наслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, якій у березні 2015 року уточнила шляхом збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 13 944 грн. 38 коп. матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася з вини відповідача; 5 000 грн. завданої моральної шкоди та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Вказуючи на те, що 30 квітня 2014 року близько 09 год. 20 хв. на 42 км. + 850 м. а/д Київ-Одеса ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом не переконавшись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, допустив зіткнення з належним позивачці автомобілем НОМЕР_2, під її керуванням. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні даного ДТП.

Внаслідок зіткнення її автомобіль отримав значні зовнішні та внутрішні пошкодження: розбито передній бампер, решітку радіатора, пошкоджено ліву фару.

Оскільки відповідач відмовляється на відшкодування спричиненої їй шкоди, а також його неправомірними діями їй заподіяно моральних страждань, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом порушеного її права та просить суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні збільшенні вимоги підтримав, вказавши, що з вини відповідача сталося ДТП, позивачці завдано матеріальної та моральної шкоди, а також з врахуванням висновку судової авто-товарознавчої експертизи №1094 від 11.02.2015 року просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні спочатку позов не визнали. В подальшому визнали тільки в частині відшкодування пошкодженого бампера та декоративної накладки переднього лівого крила, в задоволенні решти вимог просили відмовити, вказуючи на безпідставність вимог.

Суд, заслухавши учасників процесу, заслухавши судового експерта, якій підтримав свій висновок, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що 30 квітня 2014 року о 09 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись на 42 км + 85 м а/д Київ-Одеса заднім ходом в порушення вимог п.п. 2.3, 10.9 ПДР України, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 7-8).

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року, що набрала законної сили 19 червня 2014 року, скасовано постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 про закриття адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 144501 ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_3 (а.с. 9).

З огляду довідки виданої ОСОБА_1 ВДАІ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області, автомобіль НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження переднього бамперу, декоративної накладки переднього лівого крила (а.с. 35).

Згідно рахунку фактури № 598814 РФ 00279209 від 13 травня 2014 року, позивачкою придбано необхідні для відновлювальних робіт запчастини вартістю 11 401,96 грн.; 132 грн. сплачено нею за огляд автомобіля, що підтверджується актом виконананих робіт № 598802 Н 00491211 від 13 травня 2014 року (а.с. 10, 11).

Як вбачається із висновку по матеріалам ЖЄО №6387 від 15.07.2014 року було проведено перевірку щодо вказаного ДТП та встановлено, що по вказаним матеріалам не вбачається ознак кримінального правопорушення. Оскільки по вказаному ДТП було складено адміністративний протокол АА2№400385 на водія ОСОБА_2, який був направлений до суду та згідно постанови Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.48).

13 листопада 2014 року за клопотанням представника відповідача судом у справі було призначено авто-товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено заявлене відповідачем питання щодо реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачки (а.с. 64-65).

Висновком № 1094 експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 11 лютого 2015 року визначено, що реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, внаслідок отриманих механічних пошкоджень під час ДТП, яка сталася 30 квітня 2014 року о 09:20 год. на 42 км + 85 м а/д Київ-Одеса за вини водія ОСОБА_2 станом на дату оцінки складає 13 944 грн. 38 коп. (а.с. 71-78).

31 березня 2015 року за клопотанням представника відповідача судом у справі призначено додаткову судову авто-товарознавчу експертизу, питанням в якій було вартість відновлювальних робіт станом на час проведення ремонтних робіт, а саме травень 2014 року (а.с. 109-110).

Проте, за листом КНСЕУ від 10 червня 2015 року № 1492, відповідачем оплата експертизи проведена не була, в звязку із чим ухвалу суду від 31 березня 2015 року повернуто без виконання (а.с. 113-115).

Опитаний в судовому засіданні експерт підтвердив правомірність наданого ним висновку, вказуючи на те, що висновок складений у чіткій відповідності із поставленим відповідачем запитанням.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Проте, Апеляційним судом Київської області встановлено, що в момент оформлення ДТП у правопорушника ОСОБА_2 договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній, за що його було притягнуто до відповідальності за ст. 126 КУпАП (а.с.7).

Пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 зазначено, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону предявлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Таким чином, особа якій завдано шкоду має право самостійно обирати спосіб захисту її порушеного права шляхом предявлення позову безпосередньо до винної особи.

Окрім того, відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що ДТП, в якій пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, сталася з вини відповідача, розмір шкоди визначений висновком судового експерта, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 13 944,38 грн.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд приходить до висновку, що моральна шкода повинна бути визначена в грошовій формі.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань перенесених ОСОБА_1 через неправомірні дії ОСОБА_2, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає відшкодуванню із відповідача моральна шкода в розмірі 1000 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України,Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих у наслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 944 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору у справі, а всього 15 187 грн. 98 коп.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2015 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко