Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/5994/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ольшевська Н. В.
Категорія 59 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до Коростенської міської державної нотаріальної контори про скасування постанови міської державної нотаріальної контори

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову Коростенської міської державної нотаріальної контори №162/02-32 від 02 березня 2015 року та зобовязати дану державну нотаріальну контору видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_4, а саме на мале підприємство «Стандарт» як єдиний майновий комплекс, стягнути з державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки вважала, що такий позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить скасувати таку ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади, нотаріус не є субєктом владних повноважень і його діяльність не містить ознак владних управлінських функцій.

Правовідносини, які виникають між нотаріусом та іншими субєктами нотаріальної діяльності є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суддя вважав, що вимоги ОСОБА_2 повинні розглядатися в порядку КАС.

Проте з таким висновком судді колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність органу державно влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3 постанови №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивильного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

В пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.3 КАС ).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат».

Враховуючи норми ст. 50 зазначеного Закону та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає а ні адміністративного примусу, а ні управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб'єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб'єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС.

Нотаріус не може вважатися суб'єктом владних повноважень.

У п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013р. №3 роз'яснено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що оскаржується діяльність нотаріуса, а саме постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов"язання вчинити певні дії.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 17 КАС України можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. А отже, виходячи з положень ст. 15 ЦПК України такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала судді про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та на підставі ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,312,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року скасувати, а питання про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_2 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий: Судді: