Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1813/14-ц

Провадження № 2/126/7/2015

"09" лютого 2015 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Дісяк В.В.

за участі відповідача ОСОБА_1, представників відповідача

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором з тих підстав, що як стверджує, відповідно до укладеного договору № б/н від 13.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 13.07.2007 року отримав кредит у розмірі 5600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2014 року має заборгованість 12063.85 грн., яка складається з наступного: 3814.09 грн. - заборгованість за кредитом; 5000.20 - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина); 562.56 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12063.85 грн. за кредитним договором № б/н від 13.07.2007 року та судові витрати у розмірі 243.60 грн.

В судове засідання 09.02.2015 року представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи без представника банку та про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, стверджують, що ніякого кредитного договору відповідач з позивачем не укладав, хоча по картковому рахунку в липні 2007 року відповідач отримав 5000 гривень, з них 3513 грн. 83 коп. повернув банку за період з 01.06.2008 р. по 01.09.2014 р. Останній платіж ним був зроблений 23.10.2009 року. Оскільки ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, просять застосувати її до позовних вимог і в задоволенні їх відмовити з цих підстав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

В ст. 634 ЦК України надано визначення договору приєднання, яким чином він може бути укладений та що друга сторона не може запропонувати свої умови договору, разом з тим не вказано у якій саме формі він повинен бути викладений, а тому відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з наведеного відповідач лише міг прийняти чи не прийняти умови банку щодо отримання кредиту, а також при законодавчій невизначеності форми договору приєднання він сторонами був оформлений у вигляді заяви позичальника, на якій є підписи сторін, а саме ОСОБА_1, який ознайомлений з умовами та правилами надання кредиту, тарифами банку та правилами користування кредитною карткою, та представника банку, який уповноважений на укладання угоди.

На час укладення договору редакція п.п. «д» п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про сукупну вартість кредиту мала дещо іншу редакцію, але навіть з врахуванням цих вимог даний кредит мав іншу правову природу та надавав позичальнику можливість неодноразово отримувати кошти і повертати їх на картковий рахунок, що робило неможливим при укладенні договору достовірно визначити його сукупну вартість

Також згідно ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається та воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений в ньому строк.

13 липня 2007 року відповідач підписав заяву про отримання кредитної картки «Універсальна», де зазначив, що він згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до п. 9.12 цих умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, він вважається пролонгованим на той же строк. Разом з тим, умови договору не містять договірного визначення строку давності по вимогах, що стосуються умов договору.

Законодавством визначений строк виконання зобовязання та строк дії договору (ст.ст. 530 та 631 ЦК України) і ці поняття є різними.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права, а за ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк. Як видно із виписки з карткового рахунку ОСОБА_1, наданого відповідачем (а.с.71), вперше умови договору він порушив в травні 2008 році, за що на нього 01.06.2008 року були накладені штрафні санкції.

Таким чином, позивачу стало відомо про порушення його права з 1 червня 2008 року і саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності по зверненню до суду за захистом порушеного права, який встановлений ст. 257 ЦК України тривалістю у 3 роки.

Правова позиція про те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116/13-цс.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. При цьому позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

В зв'язку з цим суд вважає, що позивачем за основним позовом пропущено строк на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки мова йде про споживчий кредит, чого не заперечував в судовому засіданні його представник, а тому суд, навіть без клопотання про це сторони по справі, повинен застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а тому не можуть бути задоволені і вимоги щодо стягнення штрафів за невиконання зобовязання.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову не можуть бути задоволені і вимоги щодо відшкодування витрат по справі.

На підставі ст. ст. 16, 203, 257, 261, 266, 526, 530, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. І. Гуцол