Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 331/4324/14-ц Г оловуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц-778/1216/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа відділ по Жовтневому району служби у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона, відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31 жовтня 2012 року № 399/31 «Про створення прийомної сім'ї та влаштування малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» є прийомною матір'ю малолітньої ОСОБА_6

Малолітня ОСОБА_6 набула статусу дитини, позбавленої батьківського піклування згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 вересня 2012 року № 355/28, у зв'язку з тим, що одинока мати малолітньої засуджена та відбуває покарання в місцях позбавлення волі (постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2011 року).

Відповідно до акту, складеного начальником відділення кримінальної міліції у справах дітей Комунарського РВ УМВС України в Запорізькій області 28 грудня 2011 року, малолітня ОСОБА_6 понад шість місяців проживала в родині ОСОБА_7 без піклування матері.

28 грудня 2011 року дитину було направлено до Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей».

З листопада 2012 року по теперішній час малолітня ОСОБА_6 проживає у родині позивача, знаходиться на її утриманні, зареєстрована за адресою позивача, ходить до школи. Позивач турбується про дитину, її здоров'я, духовний та моральний розвиток.

Мати дитини, ОСОБА_4 не проявляє інтерес до неї, не піклується, не дбає, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків.

Враховуючи зазначене позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_4, відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_6 та стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2014 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки про розгляд справи вона не повідомлядася. Крім того, суд не прийняв до уваги, що на даний час вона підтримує зв'язок з донькою, спілкується з нею по телефону та через листування, тому вона взмозі виховувати свою дитину та зробити її щасливою. Просить скасувати рішення суду в частині позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки рішення суду оскаржується в частині позбавлення батьківських прав, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та позбавляючиОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 самоусунулась від виконання батьківських обов'язків та протягом тривалого часу не виявляє до малолітньої доньки ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання доньки, її долею,станом її здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Крім того, з 25 жовтня 2011 року ОСОБА_4 направлена на відбуття покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2011 року у вигляді 5 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

За змістом ст. ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбаченихст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Розглядаючи спір, суд на підставі матеріалів справи встановив, що відповідач не піклувалася про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_6

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2011 року ОСОБА_4 засуджена за ст. 121 ч.2 КК України до п'яти років позбавлення волі умовно з випробувальним терміном 2 роки.

Згідно постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2011 року ОСОБА_4 направлена на відбуття покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2011 року у вигляді 5 років позбавлення волі та відбуває покарання у Дзержинській виправній колонії Дніпропетровської області (а.с. 13-17).

Відповідно акту складеного начальником відділення кримінальної міліції у справах дітей Комунарського РВ УМВС України в Запорізькій області 28 грудня 2011 року, малолітня ОСОБА_6 понад шість місяців проживала в родині ОСОБА_7 без піклування матері (а.с.20).

Відповідно рішення Запорізької міської ради № 355/28 від 28.09.2012 року, малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.21), а за рішенням Запорізької міської ради № 399/31 від 31.10.2012 року малолітня ОСОБА_6 з 01.11.2012 року влаштована на виховання та спільне проживання в прийомну сім'ю ОСОБА_5 (а.с.22).

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази та прийнявши до уваги висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, оскільки в період, з 24 березня 2011 року до 25 жовтня 2011 року ОСОБА_4 не проживала з дитиною, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечувала необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини. В обсязі можливостей, які вона мала, будучи ізольованою від суспільства та перебуваючи в місцях позбавлення волі, з серпня 2014 року по грудень 2014 року спілкувалася з дитиною по телефону та мала короткострокові побачення з дитиною у липні, вересні та листопаді 2013 року (а.с. 85-86).

Однак, це відбувалося в той час, коли дитина знаходилася в прийомній сім'ї ОСОБА_5, де саме ОСОБА_5 піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 171 СК України та ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, надано право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що дитина висловила свою думку щодо бажання проживати в сім'ї прийомної матері ОСОБА_5, де вона отримує любов, піклування, розуміння та повагу (а.с. 126).

Таким чином, доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарги про спілкування з дитиною, не свідчать про забезпечення дитині повного і гармонійного розвитку її особистості та наміру відповідачки брати участь у вихованні дитині.

Інший довід про розгляд справи за її відсутності не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення визначені ст. 309 ЦПК України, серед яких, така підстава, як не повідомлення про час та місце розгляду справи відсутня.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового рішення, колегія суддів не вбачає.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2015 року, сплата судового збору ОСОБА_4 у сумі 121,80 грн. за подання апеляційної скарги була відстрочена до ухвалення рішення у справі, тому підлягає стягненню з ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у сумі 121,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: