У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2005 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 13 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою 48 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував і станом на 15 квітня 2014 року допустив заборгованість в розмірі 37 156 грн 29 коп., яку банк просив стягнути на його користь з ОСОБА_3

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2005 року в розмірі 9 138 грн 94 коп. та 243 грн 60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 15 грудня 2005 року заборгованість за процентами в розмірі 6 580 грн 05 коп. та штраф у розмірі 1 057 грн 47 коп. У решті - судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, то це є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором. При цьому зазначив, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності та, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшив розмір неустойки.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за процентами та відмови у стягненні штрафу та погоджуючись з рішенням суду в іншій частині, виходив із того, що проценти є обов'язковим щомісячним платежем за умовами кредитного договору, а не неустойкою, тому до них не застосовуються положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Разом з тим суд стягнув штраф, передбачений умовами договору та застосував позовну давність щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Зазначеним вище вимогам процесуального закону рішення апеляційного суду не відповідає; обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, оскільки апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, тому є підстави для виходу за межі доводів касаційної скарги.

Судом установлено, що 15 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 4 % на місяць з розрахунку 360 днів у році з погашенням заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми його витрат.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто до 15 грудня 2006 року.

Крім того, суд не встановив строк дії платіжної картки, що впливає на правильне вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 заявлено про застосування строку позовної давності, а суд не врахував, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду, оскільки з позовом позивач звернувся в травні 2014 року, в своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом.

За таких обставин рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

С.Ф. Хопта