Справа № 308/2090/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання права власності на гараж, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 26.10.2010 року між ним та громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1.Факт приналежності даного гаражу відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується архівною копією протоколу №6 спільного засідання адміністрації та президії об'єднаного комітету профспілки Закарпатського обласного підприємства Сільських електричних сіток від 04.04.1977 року.

Всі істотні умови договору Сторонами виконані повністю, ним сплачено в повному обсязі 15000 грн. обумовлені договором, а відповідачі передали йому ключі та документацію на гараж. З того часу і по сьогоднішній день, він володію та користуюся вказаним нерухомим майном. На даний час склалася ситуація за якої він, будучи власником придбаного майна - гаражу, не має можливості здійснювати всі правомочності власника через відсутність у нього належним чином зареєстрованого права власності.

З метою реєстрації права власності на гараж він звернувся до реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, де йому було роз'яснено про необхідність звернення до суду із позовом про визнання права власності.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність інших механізмів оформлення права власності, які б дозволили його оформити права власності на гараж, він змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою та просить визнати за ним права власності на гараж НОМЕР_1 за адресою м. Ужгород, по вул. Благоєва.

В судове засіданні позивача ОСОБА_1 не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але подали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Представник третьої особи - Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2010 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другою сторони, у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення було укладено договір купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК України).

Згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Це випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст.317 та ч.2 ст.319 ЦК України згідно яких право володіння, користування та розпорядження належить лише власнику майна.

З змісту договору купівлі-продажу від 26.10.2010 року слідує, що спірне майно - гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, належить продавцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.09.1993 року.

Разом з тим, з наявної в справі копії свідоцтва про право власності на житло від 29.09.1993 року, виданого міським фондом комунального майна згідно розпорядження №70ж від 29.09.1993 року, дане свідоцтво підтверджує право приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членів його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.04.2005 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 успадкувала 2/4 частини квартири АДРЕСА_2. Гараж НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, до складу спадкового майна не входив.

Жодного доказу, який би підтвердив право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, суду не надано.

Суд не може прийняти до уваги, як належний доказ, який підтверджує право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на гараж, посилання позивача на архівну копію протоколу №6 спільного засідання адміністрації та президії об'єднаного комітету профспілки Закарпатського обласного підприємства Сільських електричних сіток від 04.04.1977 року.

Даний протокол вказує лише на той факт, що за квартирою АДРЕСА_2, в якій проживав ОСОБА_4 було закріплено відділення побудованого сараю НОМЕР_1.

Предметом відчуження згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2010 року виступав гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали право на розпорядження зазначеним майном, зокрема на його відчуження позивачу ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходиться до висновку, що підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на гараж НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, не має.

Керуючись ст. 16, 317, 319, 655,-658 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання права власності на гараж НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.