Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2620/15 Головуючий у 1-й інстанції: Стоілова Т.В.
Є.у. № 235/6409/14-ц Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно - жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (раніше значився як будинок № 25).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є він та його мати - ОСОБА_5 Остання відмовилася від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу в установлений законом строк. Позивач прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак, оформити своє право на спадщину за законом на жилий будинок позивач не може, оскільки спадкодавець за життя правовстановлюючий документ на зазначений будинок не оформив та не зареєстрував в БТІ, і постановою нотаріуса від 14.11.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). ОСОБА_3 та Гродівська селищна рада Красноармійського району Донецької області у надісланих апеляційному суду письмових клопотаннях просили розглядати справу без їх участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, вважав, що обставини, які входять до предмету доказування за позовними вимогами у даній справі, позивачем не доведені належними і допустимими доказами, зокрема виникнення права власності на спірній будинок у самого спадкодавця за його життя.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам і матеріалам справи.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_4 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 87, 91).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на будинок із господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи № 240-06 вбачається, що вказана справа була відкрита за заявою ОСОБА_3 державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори (а.с. 85-92).

Позивач звернувся у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини за законом - 01.08.2006р. (а.с. 86).

Дружина спадкодавця та мати позивача - ОСОБА_5 01.08.2006р. подала до Другої красноармійської державної нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частини спадщини на користь її сина - ОСОБА_3 Зміст ст. 60 СК України їй було роз'яснено, від її застосування ОСОБА_5 відмовилася (а.с. 87).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої красноармійської державної нотаріальної контори від 14.11.2014р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлого ОСОБА_4, оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано правовстановлюючий документ на житловий будинок з реєстрацією його в БТІ м. Красноармійська та Витяг з реєстру прав власності на цей будинок, як того вимагає п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України (а.с. 19).

Як вбачається з довідки Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області № 1448 від 06.11.2014р., ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, по день смерті був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1, з 1957 року. Разом з ним у спадковому будинку мешкала та була зареєстрована дружина - ОСОБА_5 з 1957 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

Відповідно до копії акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 14.03.1966р. приймальна комісія постановила: домоволодіння ОСОБА_4, що розташоване по АДРЕСА_2, вважати прийнятим. Будівництво розпочато у травні 1957р. та закінчено у жовтні 1959р. (а.с. 9).

Згідно копії виписки з протоколу № 5 засідання виконкому Гродівської селищної Ради депутатів трудящих від 11.03.1966 року на засіданні слухали про затвердження акту про закінчення індивідуального будівництва та вводу його в експлуатацію гр. ОСОБА_4 Виконком Гродівської селищної Ради депутатів трудящих вирішив затвердити акт про закінчення індивідуального будівництва та вводу його в експлуатацію гр. ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 07.10.2014р., будинок побудований у 1959 році. Крім того, в технічному паспорті зазначені інші господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою "Д-1" (1980 рік), погріб під частиною будівлі "пг-1" (1956 рік), прибудова "а-1" (1959 рік), прибудова "а1-1" (1988 рік), літня кухня "Б-1" (1956 рік), гараж "В-1" (1983 рік), убиральня "Г-1" (1979 рік), літня кухня "Е-1" (1988 рік), сарай "Ж-1" (1987 рік), вимощення "І" (1987 рік), огорожа № 1 (1978 рік), ворота № 2 (1978 рік) (а.с. 11-14, 58-62).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Гродівської селищної Ради Красноармійського району Донецької області № 63 від 08.10.2014р. вирішено нумерацію будинку, а саме АДРЕСА_2" змінити і читати: "АДРЕСА_1" (а.с. 17).

Як вбачається з довідки № 721 від 12.11.2014 року, виданої КП "БТІ" м. Красноармійська, до 01.01.2013р. будинок АДРЕСА_1 в КП "БТІ" не зареєстрований, даних про прийняття в експлуатацію немає (а.с. 15).

Крім іншого, з архівної виписки з рішення № 4 Гродівської селищної Ради народних депутатів Красноармійського району Донецької області від 16.01.1996р. вбачається, що виконком вказаної ради вирішив узаконити держ.фондову землю, що була видана раніше під будівництво житлових будинків згідно генерального плану з занесенням у земельно-кадастрову книгу. У списку громадян на встановлення законних прав на раніше виділену держ.фондову землю до рішення № 4 від 16.01.1996р. під № 60 значиться ОСОБА_4, адреса - АДРЕСА_1, кількість га - 0,27 (а.с. 113,114).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів необхідно встановлювати відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок був збудований у 1959 році.

У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 5, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, громадяни набували статусу власника житлового будинку та згідно зі ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 рокунабували право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

На час будівництва будинку у 50-х роках, не було передбачено чинним на той час законодавством, обов'язкової реєстрації права власності в Реєстрі прав власності в БТІ. Така реєстрація була введена в дію в 90-х роках, але законом строку до якого повинно бути здійснено таку реєстрацію не встановлено.

Відповідно до вимог ст.ст. 25, 328 ЦК України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та його спадкоємцям вирішується судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Право власності на спірний спадковий будинок було набуто після закінчення його будівництва відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

Враховуючи, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства (тобто будинок не є самовільним будівництвом), і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємець не може оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, слід дійти висновку, що спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування.

Суд першої інстанції не з'ясував коли саме був побудований будинок, який порядок набуття права власності на об'єкти нерухомого майна існував на той час, що має вирішальне значення для правильного вирішення справи, і прийшов до помилкового висновку про те, що право власності на вказаний будинок не зареєстровано відповідно вимог закону, а відтак спадкодавець не набув права власності на будинок, а тому і позивач не може успадкувати спірний будинок.

Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину за законом у встановлений законом строк має право на спадкове майно - будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, із господарськими будівлями та спорудами, права інших осіб прийняттям спадщини не порушуються.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню, зі скасуванням рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: