26.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/2151/15-ц
Справа №2/205/1363/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/150246/3102/74, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 35 900,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,50% річних, строком користування до 24 червня 2028 року.

13 березня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/150246/3102/74 від 24.06.2008 року, відповідно до умов якої у період з 24.03.2009 року по 24.02.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу, тобто встановивши кредитні канікули.

Позивач свої зобовязання виконав належним чином, надавши кредит позичальнику, але в порушення умов кредитного договору відповідачка допустила порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 20.02.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 41 982,28 доларів США, що в еквіваленті становить 1 169 563,10 грн., з якої: непогашена сума кредиту 35 058,24 доларів США; несплачені проценти 3 125,54 доларів США; пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів 3 798,50 доларів США.

Оскільки відповідачка здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_4 на свою користь суму заборгованості у розмірі 41 982,28 доларів США та судові витрати по справі.

Представник позивача діючий за довіреністю ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в особі свого представника за договором адвоката ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 28 серпня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №014/150246/3102/74, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 35 900,00 доларів США на придання нерухомості, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,50% річних, строком користування до 24 червня 2028 року. Зі своєї сторони позичальник зобовязувалася здійснювати повернення кредитних коштів щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 538,50 доларів США у валюті кредиту (а.с.6-11).

13 березня 2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/150246/3102/74 від 24.06.2008 року, відповідно до умов якої тимчасово на період з 24.03.2009 року по 24.02.2010 року зменшили розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру процентів (а.с.21-22).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачка добросовісно згідно графіку виконувала свої зобовязання за кредитним договором, регулярно сплачуючи платежі по кредиту. Однак, у 2014 році почала допускати порушення визначених умовами договору строків по сплаті чергового платежу, а саме у березні на 7 днів, у квітні на 15 днів, у травні на 2 доби, у липні на 24 доби (а.с.32).

З метою врегулювання спірної заборгованості, у звязку із політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилася позичальниця отримавши споживчий кредит в іноземній валюті на придбання нерухомості, у вересні 2014 року позичальниця звернулася до банку із письмовою заявою про реструктуризацію кредиту та внесення змін до договору щодо зменшення розміру ануїтетного платежу (а.с.61).

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Суд зауважує, що на звернення ОСОБА_5 позивач відреагував листом від 29.09.2014 року, яким запропонував позичальнику повторно звернутися до відділення, тим самим і не відхилив пропозицію щодо реструктуризації заборгованості (а.с.62), а 09.12.2014 року надіслав лист про необхідність дострокового повернення кредитних коштів, у якому необґрунтовано послався на наявність у позичальника заборгованості по процентам у сумі 2 114, 14 доларів США, у той час коли згідно до поданого до суду розрахунку, заборгованість позичальника станом на 24.12.2014 року становила всього 1 984, 47 доларів США (а.с.29).

У відповідності до п. 9.2 Кредитного договору, кредитор має право предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення строків менше ніж на 30 календарних днів, але більше трьох разів протягом дванадцяти місяців протягом року.

За змістом п.9.3. Кредитного договору, Позичальник зобовязаний виконати вимогу банку про дострокове повернення коштів протягом 30 календарних днів з моменту її предявлення. Й лише уразі невиконання цієї вимоги кредитор має право вжити заходи для стягнення заборгованості у спосіб, що не суперечить вимогам законодавства.

У відповідності до ст.530 ЦПК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, та воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, як неминуче має наставати, підлягає виконанню з настанням події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений момент предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Незважаючи на неодноразові розяснення представнику позивача покладеного обовязку на доказування позовних вимог, будь-яких належних доказів у підтвердження надісланого відповідачу повідомлення про зміну, встановленого графіком повернення кредиту, чи то п.3.5 або ст.7 Кредитного договору строку виконання зобовязання, для огляду суду позивач у судовому засіданні не надав. У звязку із чим, приходить до висновку щодо недоведеності обовязку відповідача здійснити дострокове повернення залишку по кредиту у розмірі 35 058,24 доларів США, та як наслідок, необґрунтованості обставин порушення ним умов укладеного Кредитного договору в цій частині.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не підлягають задоволенню, то сплачений судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526, 610,1054 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Шавула