Справа № 309/4840/14-ц
Провадження № 2/309/227/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого Орос Я. В.
при секретарі Форкош Д. З.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що 24 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_3 зробила на нього наклеп, а саме звернулася із заявою до Хустської міської ради про те, що він нібито вчиняє злив дизельного палива в канаву біля будинку АДРЕСА_1, в результаті чого до колодязя відповідачки ОСОБА_3, який розташований на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, попадають витоки каналізаційних стоків та дизельного палива.
Вказана заява ОСОБА_3 розглянута комісією Хустської міської ради, про що складений акт від 06.11.2014 року. Із змісту акту комісії вбачається, що «у дворогосподарстві № 147 влаштовано дві вигрібні ями, які розташовані одна біля паркану у дворогосподарстві та друга за парканом біля придорожньої канави. Під час перевірки вигрібні ями були не переповнені. Слідів витоків дизельного палива та мазути у дворогосподарстві № 147 та на вулиці не виявлено».
Крім цього, до Хустської міської ради 20.11.2014 року подана колективна заява сусідів (мешканців будинків №№ 124, 126, 130, 134, 138, 149 по вул. Чендея в м. Хуст), в якій громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомляють Хустську міську раду про те, що ними ніколи не було виявлено з боку його домогогосподарства слідів каналізаційних стоків та дизельного палива і вони до нього не мають жодних претензій.
В даному випадку вищевказані дії відповідачки ОСОБА_3 зачіпають його інтереси та шкодять діловій репутації, принижують його честь та гідність, в зв'язку з чим він змушений був спростовувати вказаний наклеп відповідачки ОСОБА_3 перед посадовими особами Хустської міської ради та перед своїми сусідами.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві та просили їх задоволити.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою, причини її неявки суду невідомі.
В порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 24 жовтня 2014 року звернулася із заявою до Хустської міської ради про те, що позивач ОСОБА_1 начебто вчиняє злив дизельного палива в канаву біля будинку АДРЕСА_1, в результаті чого до її колодязя, який розташований на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, попадають витоки каналізаційних стоків та дизельного палива.
Актом комісії Хустської міської ради від 06.11.2014 року було встановлено, що у дворогосподарстві № 147 влаштовано дві вигрібні ями, які розташовані одна біля паркану у дворогосподарстві та друга за парканом біля придорожньої канави. Під час перевірки вигрібні ями були не переповнені. Слідів витоків дизельного палива та мазути у дворогосподарстві № 147 та на вулиці не виявлено.
Позовні вимоги позивч ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що поширена відповідачкою інформація є наклепницькою, образливою, принизливою та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом задля спростування вищевказаної інформації.
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, - «Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Суд вважає, що відповідачка реалізовувала своє право на звернення до відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування з метою захисту своїх прав, а це згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 по справі № 1-9/2003 та Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не може бути підставою для спростування недостовірної інформації та притягнення її до цивільної відповідальності.
Таким чином, особа не несе відповідальності за звернення до відповідних органів державної влади чи органів місцевого самоврядування за захистом своїх прав чи інтересів.
Отже, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідачкою не було поширено завідомо недостовірних та неправдивих відомостей у вигляді фактичних даних щодо вчинення позивачем діянь, які порушують особисті немайнові права позивача, зокрема, право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації.
Згідно роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Хустського районного суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Хустського
районного суду: підпис Орос Я. В.
Суддя Хустського
районного суду Орос Я.В.