АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-796/3331/2015 р. Головуючий в 1 інстанції- Маліновська В.М. Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області про визнання наказу незаконним, стягнення заробітної плати за час відпустки, матеріальної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

В жовтні 2014 р. позивачка звернулась до суду із даним позовом до відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано Наказ Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області від 12.08.2014 р. №283-ад- незаконним.

Стягнуто з Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за 12 календарних днів частини основної щорічної відпустки в розмірі 1 462,20 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 1 551,00 грн., а всього 3 013,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, неповно з'ясував обставини справи..

Апеляційна скарга представника Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22.04.2014 р. позивачка працювала в Головному управлінні Держсанепідемслужби на посаді бухгалтера сектору бухгалтерського обліку, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-27) та Наказом Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області від 16.04.2014р. № 75-ос (а.с.63).

Зкопії трудової книжки та копії зазначеного наказу №75-освбачається, що позивачка з 22.04.2014 р. прийнята на вказану посаду по переведенню з ДУ «Київський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України».

Відповідно до наказу відповідача від 03.06.2014р. № 124-ад ОСОБА_3 надано соціальну відпустку як одинокій матері, в кількості 10 календарних днів з 21.07.0014р. по 30.07.2014р. за період роботи з 22.04.2014р. по 22.04.2015р. згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки» (а.с.65).

За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік (ст. 26 Закону України «Про відпустки»).

Згідно наказів Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області від 08.07.2014р. № 197-ад (а.с.66), від 11.07.2014р. № 210-ад (а.с.67), від 08.08.2014р. № 276-ад (а.с.61) ОСОБА_3 надано відпустку в кількості одного календарного дня 10.07.2014р., 1 календарний день 14.07.2014р. та 1 календарний день 11.08.2014р. відповідно без збереження заробітної плати в зв'язку з сімейними обставинами згідно ст. 26 Закону України «Про відпустки».

На підставі заяви позивачки від 31.07.2014р. (а.с.28) відповідачем видано Наказ від 31.07.2014р. № 268-ад, яким вирішено надати ОСОБА_3, провідному бухгалтеру сектору бухгалтерського обліку Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області частину основної відпустки в кількості 20 календарних днів з 12.08.2014р. по 31.08.2014р. включно згідно ст.ст. 6,10 Закону України «Про відпустки» та згідно ст. 73 КЗпП України продовжити відпустку на 1 календарний день по 01.09.2014р. включно (24.08.2014р. - День Незалежності України -святковий день), та виплатити позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу (а.с.29,62).

12.08.2014р. відповідач, керуючись пунктом 6-6 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014р. № 1622-У1І з метою скорочення видатків на оплату праці у відповідності з кошторисними призначеннями, згідно плану асигнувань, видав Наказ №283-ад «Про відміну наказу та про надання відпустки ОСОБА_3.». Вказаним Наказом визначено: -Наказ № 263 від 31.08.2014р. вважати недійсним з 12.08.2014р., - надати ОСОБА_3 відпустку без збереження заробітної плати терміном на 20 календарних днів з 12.08.2014р. по 31.08.2014р. (а.с.50,60).

Судом також встановлено, що 03 серпня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-УІІ від 31.07.2014р., пунктом 6-6 прикінцевих положень якого керівникам центральних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль та нагляд у відповідних галузях і сферах, та центральних органів виконавчої влади, виконання функцій яких можуть здійснювати відповідні міністерства, з метою забезпечення скорочення видатків, передбаченого цим Законом, здійснити заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, підвищень посадових окладів, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг, та надано право керівникам зазначених центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Таким чином, оскільки на час прийняття Наказу від 31.07.2014р. № 268-ад «Про надання відпустки ОСОБА_3.» Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-УП від 31.07.2014р. не діяв, оскільки в силу його положень не набув чинності, тому відповідно до ст. 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, суд обґрунтовано вважав, що Наказ відповідача від 12.08.2014р. № 283-ад «Про відміну наказу та про надання відпустки ОСОБА_3.» є таким, що не відповідає положенням Конституції України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Доказів того, що наказ від 31.07.2014р. за №268-ад про надання позивачці відпустки відповідачем було визнано недійсним, скасовано чи змінено з урахуванням того, що позивачка не мала права на отримання відпустки такої тривалості суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що при виданні наказу від 31.07.2014р. за №268-ад відповідачем перевірялось питання про наявність у позивачки, яка прийнята на посаду за переведенням, права на частину основної щорічної відпустки вказаною тривалістю.

Згідно ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» визначено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Судом також встановлено, що на підставі Наказу Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області від 08.08.2014р. № 155-ос позивачку було звільнено з займаної посади з 02.09.2014р. за згодою обох сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) та виплачено ОСОБА_3 компенсацію за невикористану основну відпустку в кількості 8-ми календарних днів за період роботи з 22.04.2014р. по 02.09.2014р. у відповідності до ст. 24 Закону України «Про відпустки» (а.с.31,59).

Згідно розрахункового листка за серпень 2014р. розмір компенсації, яка була виплачена ОСОБА_3 за невикористану основну відпустку в кількості 8 календарних днів становить 974,80 грн. (а.с.32).

Наказом відповідача від 31.07.2014р. № 268-ад «Про надання відпустки ОСОБА_3.» передбачена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу.

Розмір посадового окладу позивачки на посаді бухгалтера сектору бухгалтерського обліку Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області за період з 01.04.2014р. по 01.09.2014р. згідно штатного розпису складав 1 551,00 грн., що підтверджується Довідкою від 02.12.2014р. № 2286 (а.с.52,58).

З урахуванням обставин справи, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди у вигляді моральних страждань у зв'язку з неможливістю організувати відпочинок та оздоровити свою дитину внаслідок невиплати відповідачем заробітної плати за час відпустки, та наявності причинного зв'язку між моральною шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідача, суд обґрунтовано не взяв до відому дані твердження, оскільки вони не грунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Держсанепідемслужби у Київській області відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді