Справа № 355/234/15
Головуючий у І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/780/2670/15
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Іванової І.В.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість, яка утворилася у звязку із порушенням нею зобовязань за кредитним договором, розмір якої станом на 31.12.2014 року становить 21 041,53 грн., що складається з 11 938,37 грн. заборгованості за кредитом, 6 924,99 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 700,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 1478,17 грн. заборгованості по штрафам.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 лютого 2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, натомість відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість, яку позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 21 041,53 грн. за кредитним договором № б/н від 03.02.2010 року, яка складається з 11 938,37 грн. заборгованості за кредитом; 6 924,99 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 700,00 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом; штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 978,17 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2010 року ОСОБА_2 заповнила заяву про оформлення на своє імя кредитки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 5000 грн. з процентною ставкою за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, номер кредитної картки 550316 (а.с.7).

Відповідно до розділу 2 «Терміни і поняття» Умов та правил надання банківських послуг надано визначення поняттям платіжна картка та Договір надання банківських послуг, а саме: платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором. Договір про надання банківських послуг - форма договору, який укладається між банком та держателем платіжної картки.

Згідно п.п. 3.1, 3.4 Умов клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів у касах банків, фінансових установ, через банкомати, та здійснення інших операцій, передбачених угодами сторін та законодавством України.

З банківської виписки за період з 27.01.2010 по 27.02.2015 року по основній карті 5577**** ****0316 на імя ОСОБА_2 вбачається, що з 05 лютого 2010 року по 31.01.2015 року ОСОБА_2 періодично знімала з вказаної картки гроші та перераховувала на цю ж картку гроші (а.с.35-74).

З даної виписки вбачається (а.с.44, 45, 46, 47), що згідно п. 3.2 «Умов та правил надання банківських послуг» відповідачці збільшувався кредитний ліміт: 08.12.2010 року до 5 500 грн., 08.04.2011 року - до 6 500 грн. та 02.11.2012 року - до 12 000 грн.

Даними коштами відповідачка користувалася до 25.04.2013 року, а 29.05.2013 року нею було погашено заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 642,33 грн. (а.с.77). Однак після повного погашення заборгованості за кредитним договором відповідач продовжувала користуватися кредитними коштами та скористалася ними в період з 02.06.2013 року по 24.03.2014 року (а.с.40-44) на суму 11 948,74 грн. (даними коштами відповідач розраховувалася в магазинах та було знято готівку в банкоматах).

У відповідності до п.6.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а згідно п.6.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 умов надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 свої обов'язки за договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки Універсальна належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.12.2014 року становить: по тілу кредиту 11 938,37 грн., по нарахованим відсоткам 6 924,99 грн.; комісія 700 грн., штраф 1 478,17 грн., а всього на загальну суму 21 041,53 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов»язків за договором, наслідком чого стало утворення заборгованості за ним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у визначеному ним розмірі.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строків звернення з позовом до суду законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем поповнення карткового рахунку було здійснене у квітні 2014 року, що спростовує її доводи про пропуск позивачем трирічного строку звернення з позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо вони призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно відповідно до норм діючого матеріального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: