Номер провадження: 22-ц/785/4001/15
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Одеса

Kолегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності та скасування арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27. 02. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

14. 07. 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4 "про виключення майна з акту опису" з проханням звільнити земельну ділянку, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 з-під арешту, який накладений державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно акту опису й арешту майна по виконавчому провадженні по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 796470 грн., виключити з акту опису і арешту майна по виконавчому провадженню по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 796470 грн. земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі стягненням з Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 судових витрат. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 11. 09. 2008 р. між нею та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1 і 23. 10. 2008 р. ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказаний будинок, але нещодавно від ОСОБА_3 взнала, що на придбану земельну ділянку накладено державним виконавцем накладено арешт і складено акт, яким описано і накладено арешт на цю земельну ділянку. Вважає, що діями державного виконавця порушено її право власності.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 і звільнити з-під арешту, який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 30. 01. 2013 р. державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП № 36301028 по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 796470 грн., земельну ділянку, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 розміром 0,0232 га у зв'язку з порушенням права власності на землю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27. 02. 2015 р. вказаний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено звільнити земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0232 га, з-під арешту, що накладено постановою державного виконавця Першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 30. 01. 2013 р., ВП № 36301028. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, ставиться питання про скасування рішення суду у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та з посиланням. Зокрема, вказано на норми законодавства щодо захисту права власності і те, що до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України, і вважає неукладеним договір купівлі-продажу в частині придбання позивачем земельної ділянки, а також, що ОСОБА_4 є стягувачем за виконавчим провадженням, а ОСОБА_3 - боржником і оскільки державним виконавцем були отримані відомості, що право власності на спірну земельну ділянку зберігається за ОСОБА_3, то відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" був правомірно накладений арешт на належне йому майно, що не спростовано в судовому засіданні.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 рішення суду першої інстанції особами, які беруть участь у справі, не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_6, представник ОСОБА_2, вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позову в частині звільнення земельної ділянки з-під арешту тому, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., р. № 4129 не оскаржено, виконано сторонами договору і перехід права власності на житловий будинок відповідно зареєстровано, а вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку визнав такими, що не підлягають задоволенню тому, що позивач має належні правовстановлюючі документи, на підставі яких може бути вчинено державну реєстрацію прав власності позивача, але не зверталася до відповідних органів і зразу звернулася до суду, а реєстрація права власності має відбуватися на підставі правовстановлюючих документів та неприпустимо привласнення судом функцій інших органів.

Висновок суду першої інстанції, в частині, яка оскаржується - щодо звільнення земельної ділянки з-під арешту, відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають, зокрема, на підставі придбання за договором купівлі-продажу, а ст. 140 ЗК України визначені підстави припинення права власності на земельну ділянку, зокрема відчуження земельної ділянки за рішенням власника.

Згідно зі ст. 120 ч. 1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а за ст. 120 ч. 1 ЗК України (в редакції на час розгляду справи) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення і за ч. 6 ст. 120 ЗК України і істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

За ст. 125 ч. 1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а за ст. 125 ЗК України (в редакції на час розгляду справи) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1 статті), у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина 2 статті), у всіх інших (крім наведених у даній статті) випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті).

Судом встановлено, що за нотаріально посвідченим попереднім договором від 19. 03. 2008 р. громадянин України ОСОБА_3 зобов'язався продати, а громадянка Російської Федерації ОСОБА_8 - купити будинок АДРЕСА_1 до 19. 05. 2008 р. за 505000 грн., що в еквіваленті складає 100000 доларів США і в рахунок майбутнього продажу ОСОБА_3 отримав 252000 грн.

19. 10. 2011 р. ОСОБА_8 померла і за нотаріально посвідченим заповітом від 08. 12. 2010 р. усе своє майно та на те, на що за законом вона матиме право заповідала своїй онуці ОСОБА_4

За Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10. 09. 2008 р. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0232 га у межах згідно з планом в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

За договором купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, остання купила нерухоме майно - будинок і земельну ділянку розміром 0,0232 га (кадастровий номер НОМЕР_2) в АДРЕСА_1 і вказаний житловий будинок належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19. 09. 2006 р., а земельна ділянка - на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10. 09. 2008 р., зареєстровано в реєстрі за № 4129.

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 11. 09. 2008 р. вказаний правочин - договір купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстровано в цьому реєстрі 11. 09. 2008 р.

За витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" від 23. 10. 2008 р. за ОСОБА_2 23. 10. 2008 р. зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., р. № 4129.

Постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30. 01. 2013 р. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-4075/11, виданого 22. 01. 2013 р. Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 796470 грн., а постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30. 01. 2013 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3 з забороною здійснювати відчуження будь-якого рухомого та нерухомого майна належного боржнику.

Вказані фактичні обставини підтверджені матеріалами справи і не спростовані сторонами.

Суть спору у справі полягає у відсутності державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 та наявність державної реєстрації на цю земельну ділянку за ОСОБА_3 і постанови головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30. 01. 2013 р. про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3 з забороною здійснювати відчуження будь-якого рухомого та нерухомого майна належного боржнику.

При цьому, апеляційний відмічає, що ніхто з відповідачів у справі, в тому числі ОСОБА_3, не оспорюють у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким остання купила нерухоме майно - будинок і земельну ділянку розміром 0,0232 га (кадастровий номер НОМЕР_2) в АДРЕСА_1, і у встановленому законом порядку не оспорюють, в тому числі і продавець ОСОБА_3, набуття ОСОБА_2 права власності на підставі цього договору купівлі-продажу.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин згідно зі ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК України апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 11. 02. 2015 р. у справі № 6-2цс15, що є обов'язковим для застосування, який полягає в наступному.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Що стосується даної справи, то спірна земельна ділянка набула ознак об'єкта права власності за ст. 125 ч. 1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10. 09. 2008 р., право власності на будинок № АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 перейшло до позивача ОСОБА_2 і зареєстровано 23. 10. 2008 р. у встановленому законом порядку КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" на підставі вказаного нотаріального договору купівлі-продажу від 11. 09. 2008 р., яким ОСОБА_2 купила і земельну ділянку розміром 0,0232 га (кадастровий номер НОМЕР_2) в АДРЕСА_1, на якій знаходиться вказаний будинок, але це право не було зареєстроване нею одночасно з правом на нерухомість.

Таким чином, у цьому випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку з урахуванням вказаних правових положень право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 припинено, а у набувача нерухомості (будинку № АДРЕСА_1) ОСОБА_2 виникло одночасно із виникненням права власності ОСОБА_2 на зведений на цій земельній ділянці будинок 23. 10. 2008 р. (день державної реєстрації права власності на будинок), незважаючи на те, що право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на цей будинок.

Внаслідок цього, оскільки право власності у ОСОБА_3 стосовно вказаної земельної ділянки в АДРЕСА_1 припинилося 23. 10. 2008 р., то відсутні правові підстави для застосування ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" і накладення арешту на це нерухоме майно як на майно належне на праві власника боржнику ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-4075/11, виданого 22. 01. 2013 р. Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 796470 грн. на підставі вказаної постанови головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30. 01. 2013 р.

Тому, з урахуванням вищенаведених правових положень апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно і обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення з-під арешту земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0232 га, що накладений постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 30. 01. 2013 р., ВП № 36301028.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_4 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, вищевикладене не спростовують.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 10, 11, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині рішення суду, яка оскаржується, правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5, представника ОСОБА_4, відхилити, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 27. 02. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков