АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/664/14-ц Номер провадження 22-ц/786/982/15Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Український стандарт" про стягнення шкоди заподіяної злочином, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 в ході кримінального провадження звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Вироком Миргородського міськрайонного суду від 30.10.2013 року ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 20 липня 2013 року, близько 11 годин 50 хвилин, керуючи належним йому на праві приватної власності автомобілем „Citroen C4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Гоголя в м. Миргороді Полтавської області, порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, та допустив наїзд на ОСОБА_3, внаслідок наїзду остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

При розгляді кримінального провадження розглянуто цивільний позов ОСОБА_3 та стягнута на її користь моральна шкода з винного ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія "Український стандарт", якою була застрахована цивільна відповідальність власника згаданого транспортного засобу перед третіми особами.

Вироком апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2014 року апеляційна скарга ПАТ «СК «Український страховий стандарт» задоволено повністю, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_3 задоволена частково.

Вирок місцевого суду скасований та постановлений новий вирок.

Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн. та застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 1 рік.

Вирок в частині цивільного позову скасований, а провадження в цій частині направлено до районного суду для вирішення в порядку цивільного судочинства.

В ході розгляду цивільного позову, ухвалою суду від 01.04.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія (далі - ПрАТ СК) "Український стандарт".

ОСОБА_3 в ході судового розгляду доповнила позовні вимоги, які підтримала в судовому засіданні, суду пояснила, що внаслідок ДТП вона отримала травму ноги, внаслідок чого тривалий час лікувалася, їй було проведено дві операції. На лікування, на харчування, на сторонній догляд, так як вона не мала можливості без сторонньої допомоги рухатися були витрачені значні грошові кошти. Оскільки оперативне лікування проводилося в обласній клінічній лікарні, куди її необхідно було транспортувати, значна сума коштів витрачалася на пальне. Загальна сума витрат, матеріальна шкода завдана в наслідок ДТП, становить 39111 гривень 49 копійок, яка частково в розмірі 22833 грн. 24 коп. ОСОБА_2 була відшкодована. Невідшкодована сума матеріальної шкоди становить 16278 грн. 25 копійок, яку вона просить стягнути на її користь та стягнути витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000 гривень солідарно з ОСОБА_2 та страхової компанії.

Розмір завданої моральної шкоди обґрунтовувала тяжкістю її травмування в дорожній пригоді, перенесеним фізичним болем від травмування та подальшого лікування, тривалістю такого лікування і порушенням її звичного способу життя до теперішнього часу. Внаслідок травмування з вини відповідача відбулося суттєве порушення звичайного та оптимального способу життя, оскільки з'явилися значні перешкоди у звичайній життєдіяльності, включаючи навіть здійснення природних потреб зі сторонньою допомогою, або використання памперсів. Вона була змушена постійно переносить стрес та хвилювання, так як проживає на 5 поверсі багатоповерхового будинку, і до цього часу не має можливості самостійно себе забезпечувати. Розмір моральної шкоди вона оцінює в сумі 130000 грн., які просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Український страховий стандарт" на користь ОСОБА_3 - 4110 грн. 13 коп. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю, 2380 грн. 06 коп. - моральної шкоди на підставі полісу № АВ/ 8188070 від 16.01.2013 року та 974 грн. 40 коп. витрат за надання правової допомоги, всього 7464 (сім тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 59 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 58464 гривні в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином та 974 грн. 40 коп. за надання правової допомоги, всього 59438 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 40 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Український страховий стандарт" на користь держави 487 грн. 20 коп., судового збору від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 584 грн. 64 коп., судового збору від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

З рішенням суду не погодиласьОСОБА_3, яка його оскаржила, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення з нього на користь ОСОБА_3 моральної шкоди до 15 000 грн. та відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 20 липня 2013 року, ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з вини відповідача ОСОБА_2, який є власником та керував автомобілем „Citroen C4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.10.2013 року, яким ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєній ДТП.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2, власника „Citroen C4", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перед третіми особами застрахована у визначеному законом порядку, що підтверджується копією відповідного полісу № АВ/ 8188070. Таким чином, на момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована в страховій компанії ПрАТ СК "Український страховий стандарт", яка є співвідповідачем по справі.

В зв'язку з отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 тривалий час була змушена лікуватися, в тому числі проводилось хірургічне лікування в іншому населеному пункті та звертатися за консультативною допомогою після проведеного хірургічного втручання, в зв'язку з цим несла матеріальні витрати, з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров'я, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, що підтверджується медичною документацією та касовими документами.

Розмір витрат, які понесені позивачем і підтверджені належними доказами становить 26955 грн. 13 коп. (а.с.102-138).

Відповідачем ОСОБА_2 з часу настання страхового випадку відшкодовано потерпілій ОСОБА_3 22845 гривень,

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого, а саме: у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовується обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням діагностикою, лікуванням протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Ці витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтвердженні документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що витрати на оплату медичному персоналу, догляд за потерпілою в розмірі 7870 грн. (а.с.110,118,121,129,138,) всупереч вимог закону не були підтверджені позивачкою належними доказами, як не було доведено, що витрати на послуги банку, в сумі 96 грн.36 коп. понесені позивачкою, в зв'язку з отриманням останньою шкоди здоров'ю внаслідок ДТП.

Також не підтверджено, що витрати на пальне були понесені позивачкою у зв'язку з ДТП в період з 08.08.2013 року по 06.09.2013 року та 8.11.2013 року в сумі 2690 гривень, оскільки останньою не надано будь-яких доказів, куди та з якою метою виникала необхідність її транспортування, враховуючи той факт, що позивач на стаціонарному лікуванні в медичній установі місті Полтава в цей період не перебувала, так як проходила лікування з 02.07.2013 року по 07.08.2013 року, з 12.11.2013 року по 31.11.2013 року та з 25.11.2014 року по 05.12.2014 року (а.с.102-106).

Отже, місцевий суд вірно прийшов до переконання, що підстав для стягнення вищевказаних витрат немає.

При цьому, враховуючи що ПрАТ СК "Український страховий стандарт",як страховик несе відповідальність за спричинену позивачці шкоду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТПпідлягають частковому задоволенню, та вірно стягнув із страхової компанії згідно документально підтверджених розрахунків 4110 гривень 13 копійок в рахунок відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю, з урахуванням сплачених ОСОБА_2 22 845 грн., виходячи із розрахунку: 26955,13 грн. (сума підтверджених витрат) - 22845 грн. (сплачені кошти відповідачем).

Таким чином, безпідставними є посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо незаконності судового рішення в частині відшкодування матеріальних збитків, оскільки суд першої інстанції вірно стягнув заподіяні матеріальні збитки, які були підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 26-1 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Оскільки ОСОБА_3 зазнала душевних переживань у зв'язку із завданим злочином, отримала під час ДТП тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (закритий підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням), стала інвалідом 2 групи, що викликало вимушені негативні зміни у її повсякденному житті, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивачки про стягнення моральної шкоди з страхової компанії у сумі 2380 грн. в межах 5% ліміту страхового відшкодування моральної шкоди (26955,13 грн. витрати, у зв'язку з лікуванням + 20646 грн. шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності = 47601х5/100), а з ОСОБА_2 у сумі 58 464 грн.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про завищений розмір моральної шкоди та доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність стягнення моральної шкоди у сумі 130 000 грн.

Так, внаслідок скоєння злочину та вчинення ДТП відповідачем ОСОБА_2, позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, з встановленням 2 групи інвалідності, у зв'язку з чим вона зазнала тривалих моральних страждань, погіршився стан її здоров'я, що супроводжувалося фізичним болем, а також необхідністю хірургічного лікування.

Тобто, місцевий суд вірно визначив, що позивачка зазнала душевних страждань, у зв'язку із заподіянням шкоди її здоров'ю, які потягли порушення нормальних життєвих зв'язків, погіршення самопочуття та визначив розмір моральної шкоди виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, врахувавши стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у її житті, характер та ступінь вини відповідача.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із розміром моральної шкоди, який визначений судом першої інстанції.

Положеннями ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При визначенні розміру суми, що підлягає стягненню на користь позивача за надання правової допомоги адвокатом, суд вірно виходив з даних про присутність адвоката позивачки - ОСОБА_4 в судових засіданнях в ході розгляду даної цивільної справи протягом 4 годин, що підтверджено журналами судових засідань, згідно з вимогами ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", в сумі 1948 грн. 80 коп., оскільки останнім не надано розрахунку розміру суми витрат за надання правової допомоги в розмірі отриманого гонорару 4000 грн. (а.с.139).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Як роз'яснено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, у матеріалах справи мається копія квитанції про отримання адвокатом ОСОБА_4 4 000 грн. гонорару від ОСОБА_3 за представництво її інтересів.

Оскільки вироком апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2014 року, рішення суду першої інстанції по цивільному позову скасовано, а провадження по ньому направлено до міськрайонного суду, для вирішення в порядку цивільного судочинства, позивач має право на відшкодування витрат понесених при розгляді даної справи.

Однак, матеріалами справи підтверджено лише участь адвоката ОСОБА_4 у судових засіданнях при розгляді цивільної справи ( 4 год.), але відсутній розрахунок надання правової допомоги позивачці поза судовими засіданнями в цивільній справі, а тому за відсутності вказаного розрахунку у суду першої інстанції не було підстав для відшкодування витрат на правову допомогу у більшому розмірі.

Разом з цим, колегія суддів, не погоджується з розрахунком місцевого суду щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави.

Так, розподіляючи суму судового збору, місцевий суд ухвалив стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 584, 64 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при зверненні до суду.

Згідно з ч.1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

А тому з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору, що пропорційно до задоволених позовних вимог немайнового характеру (стягнення моральної шкоди).

Оскільки рішення районного суду відповідачем ПрАТ СК "Український страховий стандарт" не оскаржувалось, у колегії суддів відсутні підстави перевірки рішення суду в частині законності вимог до даного відповідача, зокрема, в частині судових витрат.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнутого з ОСОБА_2 судового збору в сумі 243 грн. 64 коп.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року - змінити у частині стягнення із ОСОБА_2 584 грн. 64 коп. судового збору на користь держави.

Зменшити суму стягнутого із ОСОБА_2 судового збору на користь держави з 584 грн. 64 коп. до 243грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль