Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-949/11 Головуючий у 1 інстанції: Іваніна Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/1789/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2011 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року ПАТ Банк Фінанси та Кредит звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ Банк Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений кредитний договір 1-2446-106 И, згідно з умовами якого Банк надав ОСОБА_4 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 46 900,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 15,0 процентів річних для придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 67,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 1-2446-106 І, за яким вона передала у іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 67,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.

Також, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 1-2446-106 И від 20.10.2006 р. було укладено договір поруки № 1-2446-106П від 20.10.2006 р. з ОСОБА_3, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Станом на 15.05.2010 p. заборгованість ОСОБА_4 перед банком за вказаним кредитним договором становить:

- заборгованість за кредитом у розмірі 38 694,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 306 088,81 грн.

- заборгованість за процентами у розмірі 1 019,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 8 063,47 грн.

- пеня по не сплаченим процентам та кредиту у розмірі 63 082,06 грн.

Банком неодноразово направлялись на адресу відповідачів листи-претензії щодо погашення виниклої заборгованості, однак вони залишались без відповіді та задоволення.

На підставі зазначеного просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 1-2446-106И від 20.10.2006 р., яка становить:

- заборгованість за кредитом у розмірі 38 694,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 306 088,81 грн.

- заборгованість за процентами у розмірі 1 019,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 8 063,47 грн.

- пеня по не сплаченим процентам та кредиту у розмірі 63 082,06 грн.;

та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. і витрат ІТЗ у розмірі 120,00 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2011 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі філії Запорізьке регіональне управління ПАТ Банк Фінанси та Кредит 377234,34 грн. солідарної заборгованості за кредитним договором, у тому числі 306088,81 грн. - сума основного боргу за тілом кредиту, 8063,47 грн. - проценти за користування кредитними коштами, 63082,06 грн. - нарахована пеня по несплаченим процентам та кредиту; 1700 грн. витрат по сплаті позивачем судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на передчасність звернення банку до суду з позовом, неотримання боржником вимоги про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів, відсутність доказів існування заборгованості за кредитним договором, відсутність обґрунтованого розрахунку суми пені, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 2,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ Банк Фінанси та Кредит, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, розрахунок банку підтверджує заборгованість відповідача за кредитним договором, у зв'язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про солідарне стягнення боргу з позичальника і поручителя.

Втім, не можна погодитись з судовим рішенням, оскільки згідно ст.ст.213,214 ЦПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 214 ЦПК України не встановив дійсних прав і обовязків сторін, які випливають з кредитного договору, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення позову, заявленого на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, не навів розрахунків, з яких виходив при задоволенні позовних вимог про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124,129 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту цих прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,58 ЦПК України.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства, встановленим ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ Банк Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ Банк Фінанси та Кредит, був укладений кредитний договір 1-2446-106 И, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 46 900,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 15,0 процентів річних для придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 67,90 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. Кредит надано строком до 19 жовтня 2026 року. Погашення кредиту мало відбуватися щомісячними платежами з 1 по 10 число кожного місяця відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (п.3.2 кредитного договору, Додаток №1 цього договору).

Виконання кредитних зобовязань забезпечені іпотекою та порукою.

Заявивши позов до позичальника та поручителя, банк зазначив дату, станом на яку необхідно обрахувати заборгованість за кредитним договором та просив про стягнення станом на 05.07.2010 року заборгованість за кредитом у розмірі 38 694,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання повної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 306 088,81 грн., заборгованість за процентами у розмірі 1 019,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви (100 доларів США - 791,04 грн.) складає 8 063,47 грн., пеню в сумі 63082,06 грн.

В позовній заяві позивач в порушення вимог ст.ст.119 ЦПК України не зазначив коли позичальником було порушено виконання договірних зобовязань, яка сума простроченої заборгованості є за даним договором та за який період.

Ухвалюючи рішення, суд ці обставини теж залишив поза увагою, стягнув загальну суму заборгованості станом на 15.05.2010 року, яку просив банк.

Відповідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Право на звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України виникає у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з врахуванням того, що угодою передбачено графік погашення кредиту та кінцевий термін його погашення визначено до 19 жовтня 2026 року, банк, заявивши 05.07.2010 року вимоги про дострокове повернення кредиту, в силу ст.ст.10, 11, 60, 179 ЦПК України мав довести, що всупереч умовам кредитного договору позичальник допустив прострочення сплати боргу по кредиту та відсотках, конкретний розмір прострочення щомісячно та визначити період часу, протягом якого мала місце прострочка.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 15.05.2010 року, в якому визначена загальна заборгованість по тілу кредиту 38694,48 дол.США, заборгованість по відсоткам 1010,35 дол.США, тобто взагалі відсутній помісячний розрахунок заборгованості.

Із наданого розрахунку неможливо встановити, з якого часу позичальник допустив прострочення сплати боргу за кредитним договором відповідно до графіку.

Із цього розрахунку та виписки по особовому рахунку станом на 15.05.2010 року вбачається, що відповідачка здійснювала щомісячно платежі на погашення кредиту та процентів. При чому, як вбачається з розрахунку, розмір платежів перевищував нараховані суми до сплати та визначені суми у графіку погашення кредиту. Даних коли допущена прострочка платежів, за який період вона виникла та конкретно щомісячної простроченої суми розрахунок не містить. Так, перед зверненням до суду останній платіж щодо спірного періоду було внесено ОСОБА_4 27.04.2010 р. в сумі 1889,17 дол. США.

Пеня взагалі зазначена у розрахунку станом на 10.11.2006 року в сумі 63123,33 грн., тоді як перший платіж на погашення тіла кредиту в сумі 195 доларів США мав був внесений до 10.11.2006 року, а фактично внесений 01.11.2006 р. в сумі 547,50 доларів США.

ОСОБА_4, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, зазначала в апеляційній скарзі про неправильний розрахунок банком розміру заборгованості за кредитним договором, заперечувала наявність простроченої заборгованості станом на 15.05.2010 р.

Під час розгляду апеляційним судом неодноразово відкладався розгляд справи, позивачу пропонувалось надати обґрунтований розрахунок позовних вимог.

Однак, наданий роздрукований із системи LFS розрахунок відтворює розрахунок, який є в матеріалах справи, і не містить даних коли було допущено прострочення відповідачкою сплати платежів за графіком повернення кредиту, конкретні суми помісячного нарахувань заборгованості. Навпаки, в колонках сума просточеної заборгованості по основному боргу та сума просточеної заборгованості по відсоткам напроти кожного місяця включно по 10.05.2010 року стоять відмітки відсутності заборгованості. (а.с.188-190). Підсумкова сума боргу 2730 доларів США не має обґрунтування. Навіть, виходячи з розрахунку позивача, позичальник за період з 10.11.2006 року по 10.05.2010 року мала внести на погашення кредиту, виходячи із щомісячної сплати 195 дол.США, 8385 дол.США, а внесла, як зазначено в розрахунку, 8205,52 дол.США.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, підстави правомірності вимоги про дострокове повернення кредиту позивачем не доведено, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи та вказаних вище, не можливо зробити обґрунтований висновок щодо періоду виникнення, наявності простроченої заборгованості та її розміру станом на 15.05.2010 року, а згідно ч.2 ст.1050 ЦК України поточна заборгованість не дає підстав для дострокового повернення кредиту.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції у відповідності до п. п.2,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову через недоведеність.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: