13.05.2015 Справа № 363/264/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом»як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати - ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту від 23 грудня 2009 року, посвідченого головою Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області Кальченко Н.В., ОСОБА_3 заповідала позивачу ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та присадибну ділянку площею 0,36 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Звернувшись до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Загвоздіної А.М. з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачу, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою.

Зважаючи на вказані вище обставини, позивач просить визнати за нимправо власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 03.04.2015 року по справі залучено третю особу ОСОБА_2, яка подала заяву про прийняття спадщини після мерті матері ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі з викладених в заяві підстав.

Представник Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, голова сільської ради направив до суду заяву в якій просила розглянути справу без участі їх представника. Проти позову не заперечує.

Третя особа у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог пояснила, що вона також має право на спадщину після смерті матері, вважає заповіт недійсним.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача- ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, зареєстрований відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 11050.

Відповідно до заповіту від 23 грудня 2009 року, посвідченого головою Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області Кальченко Н.В., ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та присадибну ділянку площею 0,36 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На день смерті ОСОБА_3 даний заповіт не змінено і не скасовано.

Після ОСОБА_3 смерті залишилося спадкове, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом шляхом подачі заяви № 939 від 05 вересня 2013 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області.

ОСОБА_2 звернулася 11 вересня 2013 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини. Про зміст заповіту, посвідченого головою Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області Кальченко Н.В. 23 грудня 2009 року за реєстровим номером 19, за яким ОСОБА_3 заповідала своє майно ОСОБА_1 їй відомо.

Відтак судом встановлено, що спадкоємцем до майна після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 Інших спадкоємців за заповітом та спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині судом не встановлено.

Звернувшись до державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Загвоздіної А.М. з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачу, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою.

Згідно будинкової книги вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

Відповідно до довідки, виданої Толокунською сільською радою Вишгородського району Київської області № 112 від 21 серпня 2013 року, ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки, виданої Толокунською сільською радою Вишгородського району Київської області № 02-10/10 від 30 січня 2015 року, згідно даних господарської книги Толокунської сільської ради № 4, власником будинку, який знаходиться за вищезазначеною адресою, є померла ОСОБА_3

Згідно довідки на нерухоме майно виданої КП «Вишгородське БТІ» від 15 січня 2015 року № 18, вищевказаний житловий будинок станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано. Даний житловий будинок був збудований у 1960 році.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1960 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Отже, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відтак, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Однак, оскільки будинок був збудований в 1960 році, значиться в господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації прав власності то на думку суду спірний будинок не є самочинним будівництвом, належав спадкодавцю і тому за позивачем слід визнати право власності на вказаний спірний будинок.

Твердження третьої особи , що вказаний заповіт є недійсним, та те , що вона також має право на 1/2 частину спадкового будинку є необгрнутованими та такими , що спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя О.І.Скарлат