УХВАЛА

6 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Євтушенко О.І.,

Остапчука Д.О., Попович О.В.,

розглянувши заяви ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2007 року

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним додатку № 4 до кредитного договору від 28 грудня 2007 року та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28 грудня

2007 року між Акціонерним банком «Таврика», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Таврика», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику ОСОБА_5 був наданий кредит у розмірі 713 230 грн з процентною ставкою 19,5 % річних та строком користування кредитними коштами до 27 грудня 2017 року, цільове використання кредитних коштів - для будівництва будинку.

У подальшому між ним та ОСОБА_5 були укладені додаткові угоди до кредитного договору. Додатковою угодою від 2 червня 2008 року № 1 змінювався п. 1.2 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує

20 % річних від суми наданого кредиту, та встановлювався новий графік погашення кредиту згідно з додатком № 2. Додатковою угодою від 31 жовтня 2008 року № 2 змінювався п. 1.2 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує 23 % річних від суми наданого кредиту, та встановлювався новий графік погашення кредиту згідно з додатком № 3 до кредитного договору. Додатковою угодою від 12 липня 2011 року № 3 переносилась сплата заборгованості за процентами згідно з графіком погашення - додаток № 4 до кредитного договору. Факт видачі кредитних коштів підтверджується випискою (роздруківкою) з позичкового рахунку позичальника та відповідно заявками на видачу кредиту в рахунок кредитної лінії (заявки та меморіальні валютні ордери додаються).

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором з усіма змінами та доповненнями до нього, між ним та

ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 28 грудня 2007 року, згідно з умовами якого ОСОБА_6 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку по АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, виникла заборгованість, яку позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Банк Таврика», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2007 року, укладеного в забезпечення вимог вищевказаного кредитного договору.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що представники банку, що укладали та підписували даний договір, не мали службових повноважень на укладення та підписання вказаного договору саме в такій редакції і саме на таких умовах, оскільки довіреність, статут, положення про філію, на підставі яких вони діяли, їм таких повноважень не надавали. Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Фактично підписання представниками банку даного договору в такій редакції і на таких умовах є суттєвим перевищенням службових повноважень, що стало результатом настання негативних наслідків для ОСОБА_6 Вказував, що він не був повністю проінформований з приводу кредитного договору, не був попереджений працівниками банку про ризики, які можуть настати в результаті підписання даного договору, не міг реально оцінити правові наслідки, які настали в результаті підписання даного договору. На підставі вищевказаного

ОСОБА_6 просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ним та ПАТ «Банк Таврика».

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Таврика», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним додатку № 4 до кредитного договору від 12 квітня 2011 року та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 посилалася на те, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Банк Таврика» та нею був укладений кредитний договір. Однак додатку № 4 до кредитного договору вона не підписувала, про що свідчить відсутність її підпису на даному додатку. Вказувала, що подальше виконання вищевказаного кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотне порушення договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника кредитного договору від 28 грудня 2007 року. Крім того зазначала, що вона не була повністю проінформована з приводу додатку № 4 до кредитного договору від 28 грудня 2007 року, не була попереджена працівниками банку про ризики, які можуть настати в результаті підписання даного договору, та не могла реально оцінити правові наслідки, які настали в результаті підписання даного договору. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 просила визнати недійсним додаток № 4 до кредитного договору від

28 грудня 2007 року та зобов'язати ПАТ «Банк «Таврика» виконати умови додаткової угоди № 3 від 12 квітня 2011 року до кредитного договору від

28 грудня 2007 року в редакції, яка була підписана нею.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2013 року позов ПАТ «Банк «Таврика» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Таврика» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі

533 201 грн 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 травня 2014 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

13 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 533 201 грн 49 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1943 га по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на землю НОМЕР_1, виданого Петрушківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 20 жовтня 2001 року на підставі рішення виконкому Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від

20 жовтня 2001 року, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що буде встановлена на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 8 травня 2014 року відхилено, вказане судове рішення залишено без змін.

5 грудня 2014 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 направив поштою на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. ст. 11, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11, 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 572 ЦК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року поновлено представнику ОСОБА_6 -

ОСОБА_7 строк на подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року. У допуску справи за позовом ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, за зустрічним позовом

ОСОБА_6 до ПАТ «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2007 року та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним додатку № 4 до кредитного договору від 28 грудня 2007 року та зобов'язання вчинити певні дії, за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня

2014 року до провадження Верховного Суду України відмовлено.

У лютому 2015 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшли заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: ст. ст. 11, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 553-559, 572 ЦК України.

Крім того, при зверненні до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заявник та представник заявника порушують питання про поновлення строку на подання заяв про перегляд ухвали суду касаційної інстанції в силу його пропуску з поважних причин.

Оскільки зі змісту заяв про перегляд судового рішення та матеріалів, доданих до них, вбачається, що строк на її подання пропущено з поважних причин, то він підлягає поновленню.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник та представник заявника наводять:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року у справі за позовом про розірвання кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року у справі за позовом про розірвання кредитного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судових витрат; за зустрічним позовом про визнання іпотечного договору розірваним, зобовʼязання сторін припиненими, визнання кредитного договору недійсним, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою касаційну скаргу відхилено, судові рішення залишено без змін.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій судових рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня

2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із неї не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції : ст. ст. 11, 20 Закону України «Про заставу»,

ст. ст. 1, 11, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 553-559, 572 ЦК України.

Що стосується наданих для порівняння ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня

2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року то з них не вбачається, що при розгляді вказаних справ встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спорів, є тотожними у порівнянні зі справою в якій постановлена ухвала про перегляд якої подано заяву, а, відповідно, правовідносини між сторонами, які брали участь у розгляді справ подібні, і мало місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом рішень.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 та її представнику ОСОБА_4 строк на звернення із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року.

У допуску справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки від 28 грудня 2007 року та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним додатку № 4 до кредитного договору від 28 грудня 2007 року та зобов'язання вчинити певні дії, за заявами ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Т.П. Дербенцева О.І. Євтушенко Д.О. Остапчук О.В. Попович