Справа № 521/1929/13-ц
№ провадження 2/521/415/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд Сприяння Добудові», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой - Україна»,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Будівельник»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фонд Сприяння Добудові», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой - Україна» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі ТОВ « Добробут», що укладений 14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник»та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №4521.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що 09.02.2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (Продавці) та Приватним підприємством «Будівельник»(Покупець) в особі директора ОСОБА_6, що діяв на підставі Статуту, рішення засновника від 20.10.2009 року та Трудового контракту № 20/10-9 від 20.10.2009 року, був укладений договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут», зареєстрований в реєстрі № 390. Згідно п. 2 вказаного договору, продаж часток вчинено за 2 750 000,00 грн., вказана сума на той момент була пропорційна загальному розміру часток продавців у статутному капіталі. Дана угода була відображена в фінансовому звіті ПП «Будівельник» станом на 30.06.2010 року у рядку 040 «Довгострокові фінансові інвестиції», а придбання ПП «Будівельник» вищезазначених корпоративних прав за такою ціною було обумовлено бажанням добудувати об'єкт - багатофункціональний громадсько-житловий-готельний комплекс «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою: м.Одеса, вул..Фонтанська дорога , 118-а та отримати прибуток від реалізації жилих та нежилих приміщень, який би компенсував підприємству витрати, понесені при купівлі часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у сумі 2 750 000, 00 грн. і надав би змогу покращити фінансово-господарські показники ПП «Будівельник».

В подальшому, через недостатність коштів, у ПП «Будівельник» виникла необхідність в залученні додаткових інвестицій в будівництво об'єкту багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 118-а., у зв'язку з чим рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом загальних зборів від 14.09.2010 року, було вирішено продати частку в статутному капіталі ТОВ «Добробут»в розмірі 51%, що складає 1 402 500,00 грн., на користь ОСОБА_1. На підставі зазначеного рішення, 14.09.2010 року між ПП «Будівельник»в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в розмірі 51% Статутного капіталу ТОВ «Добробут», зареєстрований в реєстрі за № 4521, відповідно до якого вказану частку в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», вартістю 1 402 500,00 грн., було продано ОСОБА_1 за ціною 1 402,50 грн. Вказана угода стала підставою для внесення змін до статуту ТОВ «Добробут», зареєстрованих 14.09.2010 року, відповідно до яких розмір частки між учасниками було розподілено наступним чином: ПП «Будівельник»- розмір частки 49%, розмір частки в гривнях 1 347 500, 00 грн.; ОСОБА_1 - розмір частки 51%, розмір частки в гривнях 1 402 500, 00 грн. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року, укладений з ОСОБА_1, має бути визнаний судом недійсним, з огляду на наступне.

Так, позивач вказує, що укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частки у розмірі 51 % у статутному фонді ТОВ «Добробут» вартістю 1 402 500 грн., за ціною 1 402,50 грн., що у 1000 разів нижче за її реальну вартість, позбавлене для позивача будь-якого економічного сенсу, суперечить цілям діяльності позивача, основною метою якого, згідно положень статуту, є одержання прибутку та не відповідає нормам чинного законодавства.

Таким чином оспорюваний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року має бути визнаний судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок помилки, оскільки продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», яка становить 1 402 500,00 грн., внаслідок власного недбальства позивача, був здійснений за помилково визначеною ціною в розмірі 1 402,50 грн., яка була в тисячу раз меншою, ніж номінальна.

Крім того, за твердженням позивача, договір купівлі-продажу належної ПП «Будівельник» частки (корпоративних прав) в розмірі 51% Статутного капіталу ТОВ «Добробут», підписаний директором ОСОБА_6, був укладений за відсутності погодження засновника підприємства, оформленого окремим дорученням, за відсутності необхідної оцінки відчужуваної частки корпоративних прав, з порушенням порядку, передбаченого статутом ПП «Будівельник», і порядку, передбаченого трудовим контрактом № 02/60-10 від 02.06.2010 року. Таким чином, при укладанні спірного договору, директор ПП «Будівельник» не мав повноважень на підписання договору на відчуження корпоративних прав від імені позивача, тому спірний договір укладений з порушенням ст.ст.92, 203 ЦК України.

Посилаючись на порушення оскаржуваним договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» прав позивача, останній звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Представник позивача ПП «Будівельник» у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Добробут» у судовому засіданні визнав позовні вимоги не заперечував проти задоволення позову.

Представник відповідача ТОВ «Ремстрой - Україна» у судовому засіданні визнав позовні вимоги не заперечував проти задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи належним чином повідомлялась причини неявки суду не повідомила.

Третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи належним чином повідомлявся причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей .

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Будівельник» в особі директора ОСОБА_6, що діяв на підставі Статуту, рішення засновника від 20.10.2009 року та Трудового контракту № 20/10-9 від 20.10.2009 року, був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 390, згідно якого ПП «Будівельник» придбало належні Продавцям частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут».

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу від 09.02.2010р. статутний капітал ТОВ «Добробут» становить 2 750 000, 00 (дві мільйона сімсот п'ятдесят тисяч) гривень. Розмір часток продавців у статутному капіталі ТОВ «Добробут» становить: частка у ОСОБА_3 907 500, 00 (девятсот сім тисяч пятсот) гривень, що становило 33 %, у ОСОБА_4 - 907 500, 00 (девятсот сім тисяч пятсот) гривень, що становило 33 %, у ОСОБА_5 935 000, 00 (девятсот тридцять пять тисяч) гривень, що становило 34 %. статутного капіталу.

Відповідно до п. 2 зазначеного договору продаж часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут» вчинено за 2 750 000,00 (дві мільйона сімсот п'ятдесят тисяч) гривень.

14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник» в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут», відповідно до якого Продавець продав, а покупець прийняв у власність частину належної Продавцю частки (корпоративних прав) в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», що складає 1 402 500,00 грн. (один мільйон чотириста дві тисячі п'ятсот грн. 00 коп.).

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року ціну продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» сторони визначили в сумі 1 402,50 грн. (одна тисяча чотириста дві грн. 50 коп.).

Відповідно до п. 1.5 Статуту ПП «Будівельник» в редакції, чинній станом на 14.09.2010 року, підприємство створено з метою здійснення ринкових взаємовідносин і одержання прибутку на основі задоволення потреб громадян, колективних державних та інших підприємств установ та організацій, а також здійснювання послуг в галузях які визначаються предметом діяльності.

Як вбачається з наданого позивачем фінансового звіту ПП «Будівельник» станом на 30.06.2010 року, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 09.02.2010 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Будівельник» був відображений у фінансовому звіті ПП «Будівельник» у рядку 040 «Довгострокові фінансові інвестиції» в розмірі 2 750 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.28.2. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під фінансовою інвестицією слід розуміти господарську операцію, яка передбачає придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та інших фінансових інструментів.

Згідно з п.8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва, затвердженого наказом Мінфіну від 25.02.2000, № 39 у статті "Довгострокові фінансові інвестиції" відображаються фінансові інвестиції на період більше одного року, а також усі інші фінансові інвестиції, які не можуть бути вільно реалізовані в будь-який час.

Так, у фінансовій звітності ПП «Будівельник» складеної станом на 30.06.2010 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу, у рядку 040 «Довгострокові фінансові інвестиції» зазначено що підприємство мало довгострокові фінансові інвестиції у розмірі 2 815 300 грн.

Станом же на 31.12.2010 року, тобто після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року, у рядку 040 «Довгострокові фінансові інвестиції» фінансовій звітності ПП «Будівельник» вже зазначено, що підприємство мало довгострокові фінансові інвестиції у розмірі 1 412 800 грн., тобто на 1 402 500 грн. менше.

З наведеного вбачається, що укладання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року щодо продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» в розмірі 51%, яка дорівнює 1 402 500,00 грн. , за ціною 1 402,50 грн., що є в тисячу разів меншою ніж її номінальна вартість, суперечить статутним цілям ПП «Будівельник», визначеним у п. 1.5. Статуту, та ст. 3 Господарського кодексу України, оскільки таке відчуження не тільки позбавить ПП «Будівельник» прибутку, а й може призвести до ліквідації товариства, з підстав суттєвого зменшення статутного фонду та основних засобів товариства.

Зазначене підтверджує відсутність волевиявлення учасника ТОВ «Добробут»- ПП «Будівельник»на укладення такого договору саме за ціною в розмірі 1 402,50 грн.

Крім того, судом встановлено, що оцінка частки корпоративних прав ТОВ «Добробут» в розмірі 51%, яка за договором купівлі-продажу від 14.09.2008 відчужувалась на користь ОСОБА_1, не здійснювалась в порядку, передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», згідно зі статтею 3 якого оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Зазначені вимоги також містяться в Трудовому контракті № 02/06-10 від 02.06.2010 року, укладеному між ПП «Будівельник» в особі засновника ОСОБА_1 та ОСОБА_6, згідно якого останній приймається на роботу в ПП «Будівельник» на посаду директора строком на 3 роки. Згідно п. 5.3. вказаного Трудового контракту укладати договори щодо відчуження корпоративних прав, які належать ПП «Будівельник» у статутних капіталах інших суб'єктів господарювання ОСОБА_6 має право лише за узгодженням з роботодавцем на підставі окремого доручення. Визначення вартості корпоративних прав ПП «Будівельник»у статутних капіталах інших суб'єктів господарювання здійснюється на підставі незалежної оцінки, яка здійснюється на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Вказані вимоги при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу корпоративних прав від 14.09.2010 р. виконані не були.

Що стосується узгодження дій ОСОБА_6 щодо відчуження корпоративних прав ПП «Будівельник» із роботодавцем, як то передбачено п. 5.3. Трудового контракту, то як вбачається з договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 09.02.2010 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Будівельник» в особі ОСОБА_6, останній при укладенні зазначеного правочину діяв у тому числі на підставі рішення засновника від 20.10.2009 року. Між тим, у договорі купівлі-продажу від 14.09.2010 року жодних посилань на таке рішення засновника чи окреме доручення немає.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (синовлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи працездатних дітей (ч. 5, ч. 6 ст. 203 ЦК України).

Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року постановлено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 24.11.2008 року, правочини, які вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах мають дефекти волі і здійснюються за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Цей правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був його ініціатором. При розгляді зазначеної категорії справ потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан осіб та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна; наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла, а також враховувати їх вплив на формування волевиявлення сторін. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто в таких випадках немає обману або помилки. При цьому невигідною умовою може бути низька плата за реалізацію коштовного майна, а тяжкою обставиною - купівля ліків, виплата боргів, витрати на лікування (як самої особи, котра вчиняє правочин, так і її близьких).

Для визнання правочину недійсним необхідно встановлення наявності тяжких обставин та вкрай невигідних умов правочину. При цьому необхідно враховувати майновий та психічний стан осіб і їх близьких напередодні та в момент вчинення правочину, вплив цих факторів на формування волевиявлення сторін, чи співмірні надані послуги з вартістю переданого за правочином майна, чи є в особи в разі відчуження будинку чи квартири інше житло, місце проживання.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу частки у статному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 13, 92, 97, 98, 99, 159, 161, 190, 203, 205, 215, 232, 238, 241, 244 ЦК України,Законом України «Про господарські товариства», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 212 , 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд Сприяння Добудові», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой - Україна»,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», укладений 14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник» та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 4521.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

26.08.15