Номер провадження: 22-ц/785/4397/15
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров"я України", ОСОБА_3 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров"я України", ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасувати наказ №32-адм від 24 вересня 2014 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; скасувати наказ про звільнення №164-К від 29 вересня 2014 року та поновити ОСОБА_2 на роботі; стягнути з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень; стягнути з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" на користь ОСОБА_2 середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу та обов'язки по сплаті покласти на головного лікаря Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_3 При цьому позивач посилається на те, що він працював на підприємстві Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" з 19 червня 2009 року на посаді молодшої сестри по супроводу хворих до 01 жовтня 2014 року. З наказом про звільнення та формулюванням причин звільнення не згоден, крім того наказ про звільнення складений з порушенням вимог ст.43 КЗпП України, а тому ОСОБА_2 вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

ОСОБА_2 працював на підприємстві Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" на посаді молодшої сестри по супроводу хворих з 19 червня 2009 року (наказ №49-к від 19.06.2009 року).

Відповідно до посадової інструкції молодшої сестри по супроводу хворих, з якою ознайомлений позивач, молодша сестра по супроводу хворих повинна дотримуватись етичних норм поведінки з хворими.

Згідно докладної від 23.09.2014 року ОСОБА_4, яка працює зав.відділенням на підприємстві Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" вбачається, що 22 вересня 2014 року між позивачем і хворими ОСОБА_5, ОСОБА_6 відбувся конфлікт в ході якого ОСОБА_2 в грубій формі і з ображенням хворих наполягав на переселенні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в іншу палату.

22.09.2014 року Хворі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися до головного лікаря Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" з письмовими скаргами на дії молодшої сестри по супроводу хворих ОСОБА_2 у яких зазначили про грубе поводження з ними, образливих висловлюваннях позивача та їх приниженні.

Наказом №32-адм. від 24 вересня 2014 року позивачу було оголошено догану за порушення основних принципів медичної етики і деонтології, недостойну поведінку. З даним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений, однак від підпису з ознайомленням відмовився.

Наказом від 29 вересня 2014 року № 164-К ОСОБА_2 - молодша сестра по супроводу хворих, звільнений з 01 жовтня 2014 року за вчинення аморального вчинку, порушення основних принципів медичної етики, не сумісного з продовженням даної роботи, п.3ст.41 КЗпП України.

Згідно із з випискою з протоколу № 8 засідання ПК ДЗССС Сонячний МОЗ України від 25 вересня 2014 року (а.с.42), ОСОБА_2 не є членом профспілкової організації.

Відмовляючи у задоволенні вимог про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, до та після оголошення догани ОСОБА_2 не дотримувався етичних норм поведінки з хворими, які перебувають на лікуванні в Державному закладі "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України", звільнення позивача проведено з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Зі змісту наказу № 32-адм. від 24 вересня 2014 року вбачається, що за порушення основних принципів медичної етики і деонтології, недостойну поведінку молодшій сестрі по супроводу хворих ОСОБА_2 оголошено догану. Підставою оголошення догани виявилося те, що ОСОБА_2 неодноразово в брутальній формі з нецензурною лексикою ображав хворих. Так, 22.09.2014 року двічі до обіду та після обіду штовхав руками, лаяв матом, ображав хворих ОСОБА_5 ста ОСОБА_6 Незважаючи на те, що в країні ідуть бойові дії, ОСОБА_2 ображав російськомовних хворих з Донецької та Луганської областей, погрожував їм розправою, чим створював передумови до розпалювання міжнаціональних конфліктів в санаторії.

До матеріалів справи додані:

- дві заяви хворої ОСОБА_5 від 22.09.2014 року в яких вона повідомляє головного лікаря санаторію про те, що молодша медична сестра ОСОБА_2 виражається нецензурною лайкою, обвинувачує її у побитті невідомої жінки, психологічно впливає на неї погрозою викликати міліцію та прокуратуру, при цьому торкається її руками, коментує у принизливій формі колір і вид її макіяжу. Також повідомляє про те, що ОСОБА_2 використовує під житло кімнату санаторію, харчується у їдальні разом із хворими, катається по 2-му поверху корпусу санаторію, де лежать хворі на роліках, на зауваження реагує агресивно, виражаючись нецензурною лайкою (а. с. 40-41);

- дві заяви хворої ОСОБА_6 від 22.09.2014 року в яких вона повідомляє головного лікаря санаторію про те, що протягом тривалого часу ОСОБА_2 допускає в її адреси вільні висловлювання щодо її стану здоров`я, зокрема заявляючи щодо вона знаходиться в санаторії не будучи реально хворою (займає місце), використовує під житло кімнату санаторію, харчується у їдальні разом із хворими, не здійснює догляд за хворими, які знаходяться у палатах на першому поверсі, не здійснює прибирання кімнат, грає у робочий час у нарди з деякими відпочиваючими. 22.09.2014 року ОСОБА_2 вранці та після обіду її неодноразово образив та обвинуватив у побитті невідомої жінки і погрожував міліцією та прокуратурою (а. с. 45-46).

Зі змісту наказу від 29 вересня 2014 року № 164-К вбачається, що підставою для звільнення молодшої сестри по супроводу хворих ОСОБА_2 за п. 3 ст 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, порушення основних принципів медичної етики, не сумісного з продовженням даної роботи є доповідна завідуючої відділенням ОСОБА_4, наказ № 32-адм від 24.09.2014 року про оголошення догани ОСОБА_2 за порушення медичної етики і грубість щодо хворих.

До матеріалів справи додані:

- доповідна завідуючої відділенням ОСОБА_4 від 23.09.2014 року, якій вона повідомляє головного лікаря санаторію про конфліктну ситуацію 23.09.2014 року у зв`язку із спробою переведення хворих із кімнати НОМЕР_1 Встановлено, що ОСОБА_2 у грубій формі з образами вимагав від хворих переселення в іншу палату, чим порушив основні принципи медичної деонтології (а. с. 39);

- письмові пояснення у вигляді рапорту ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря санаторію від 23.09.2014 року про конфліктну ситуацію, яка мала місце того же дня при переведення хворих ОСОБА_5 із кімнати НОМЕР_1 Зокрема ОСОБА_2 стверджує, що конфліктна ситуація викликана та спровокована зухвалою поведінкою ОСОБА_5, яка у грубій формі використовуючи образливі висловлювання на його адресу відмовилася переселятися в іншу палату. Крім того, ОСОБА_5 допускала висловлювання, які розпалюють міжнаціональну ворожнечу, погрожувала втручанням свого чоловіка, який працює в прокуратурі в Києві.

Судова колегія доходить до переконання, що до підстав, з яких відповідно до змісту наказу № 32-адм. від 24 вересня 2014 року було оголошено догану ОСОБА_2, не відносилися обставини, які відповідно до доповідної ОСОБА_4 від 23.09.2014 року та рапорту ОСОБА_2 від 23.09.2014 року мали місце цього дня при спробі переведення ОСОБА_5 із кімнати НОМЕР_1 в іншу палату.

У заявах, які подані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ім.`я головного лікаря санаторію 22.09.2014 року щодо порушення трудової дисципліни та невиконання трудових обов`язків ОСОБА_2 не згадувалося і хронолічно не могло згадуватися про конфліктну ситуацію, що мала місце 23.09.2014 року при переведенні ОСОБА_5 із кімнати НОМЕР_1 до іншої кімнати.

У відповідності до ст. 147 КЗпП України догана є одним із видів стягнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисціпланарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпусці. Дисціплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 КЗпП України до застосування дисціпланрного стягнення власник зобов`язаний зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення.

Оголошення догани є по суті дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Отже відсутність письмових пояснень порушника трудової дисципліни не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами будь-яких належних доказів на підтвердження того, що від позивача зажадалися письмові пояснення у відповідності до ст. 149 КЗпП України та про відмову позивача надати такі пояснення, не надано.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, обставин, що підлягали встановленню, не встановив, вимоги трудового законодавства не врахував та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання незаконним наказу № 32-адм. від 24.09.2014 року про оголошення догани ОСОБА_2

При формулюванні вимог про скасування наказу про оголошення догани ОСОБА_2 виходив з його незаконності.

Тому судова колегія вважає, що даний наказ підлягає скасуванню, як незаконний.

Що стосується наказу про звільнення ОСОБА_2 за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, то судова колегія приходить до наступного.

Однією з гарантій права на працю працівника є неможливість необґрунтованого розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником.

Загалом це питання регулюється статтею 40 Кодексу законів про працю України (далі - Кодекс). Однак законодавець для деяких категорій працівників встановив додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за певних умов.

Однією з таких категорій є працівники, які виконують виховні функції.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Тобто розірвання трудового договору за п. 3 ст. 41 КЗпП може відбутися за вчинення працівником, який виконує виховні функції, не будь-якого, а аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції, за вчинення аморального проступку (як у робочий так і вільний від роботи час), не є дисциплінарним стягненням.

Тому при звільненні за п. 3 ст. 41 КЗпП України не обов`язково додержуватися процедури застосування дисциплінарного стягнення, зокрема ст. 148 КЗпП України.

До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України "Про освіту", а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, ОСОБА_2 перебував на посаді молодшої сестри по супроводу хворих в Державному закладі "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України".

Відповідно загальних положень посадової інструкції молодшої сестри по супроводу хворих, затвердженої головним лікарем ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" 16.09.2014 року, молодша сестра по супроводу хворих повинна знати етичні норми поведінки з хворими.

Судова колегія надає правову оцінку вказаним положенням і вважає, що обов`язок знати і дотримуватися етичних (моральних) норм поведінки стосується взагалі кожної людини у цивілізованому суспільстві та кожного громадянина у сучасній державі. Проте не кожна людина і громадянин є учасником навчально-виховного процесу: керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівником, спеціалістом.

Зі змісту посадової інструкції , затвердженої головним лікарем ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" від 16.09.2014 року, не вбачається, що до посадових обов`язків молодшої сестри по супроводу хворих, відноситься здійснення саме виховних функцій, які не слід ототожнювати з необідністю знати та дотримуватися норм етики (моралі).

При таких обставинах наказ про звільнення молодшої сестри по супроводу хворих ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_2 не відповідає трудовому законодавству.

Тому у суду першої інстнації не було підстав для відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про скасування даного наказу, як незаконного.

Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про скасування наказу про звільнення.

Відомості про наявність у ОСОБА_2 іншого непогашеного дисциплінарного стягнення в матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що судова колегія набула висновку про скасування наказів ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" про оголошення догани ОСОБА_2 та про звільнення ОСОБА_2, як таких, що не відповідають трудовому законодавству України, вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню.

ОСОБА_2 звільнений з роботи з 01.10.2014 року

Згідно довідки ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" заробітна плата ОСОБА_2 за два місці, що передували звільненню - серпень та вересень 2014 року склала відповідно 1505,37 грн. та 1540,77 грн., що становить 3046 грн. 14 коп. за відпрацьованих 42 робочих дні. Тобто середньоденний заробіток склав 72 грн. 53 коп.

З 01.10.2014 року до дня поновлення ОСОБА_2 на роботі - 30.04.2015 року, позивачем у зв`язку із незаконним звільненням вимушено прогуляно 147 робочих днів, внаслідок чого середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 10661 грн. 91 коп. (72,53 грн. *147 робочих днів).

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди з посиланням на те, що він у зв`язку із незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності та незаконним звільненням за вчинення аморального проступку, будучи інвалідом, учасником бойових дій, залишився без роботи, і зазнав труднощів у працевлаштуванні на іншу роботу з таким формулюванням звільнення з роботи в ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України"

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом 3-ї групи, учасником бойових дій, який був підданий дисциплінарному стягненню, а потім і звільнений без дотримання вимог трудового законодавства України з формулюванням причин звільнення (у зв`язку із вчинення аморального проступку), який дійсно утруднює прийняття на роботу і негативно характеризує працівника, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судова колегія оцінивши всі встановлені у справі обставини, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача про стягнення з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" 1000 грн.

Разом з тим, судова колегія вважає, що вимоги позивача про покладення на головного лікаря ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_3 обов`язків по сплаті шкоди державному закладу пов`язаної зі стягненням середнього заробітку позивачу у зв`язку із незаконним звільненням, не підлягають задоволенню, оскільки право заявлення регресних вимог належить ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" або прокурору в інтересах держави в особі відповідного державного закладу. Права позивача безпосередньо захищені стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України".

Таким чином, судова колегія доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 щодо вимог про скасування наказів, про оголошення догани та про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та відмови у решті вимог.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених вимог - 11661,91 грн. (10661,91 грн. + 1000 грн.), що становить 116 грн. 62 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати, як незаконний, наказ головного лікаря Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_3 від 24 вересня 2014 року № 32- адм про оголошення догани за порушення основних принципів медичної етики і деонтології, недостойну поведінку молодшій сестрі по супроводу хворих ОСОБА_2.

Скасувати, як незаконний, наказ головного лікаря Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_3 від 29 вересня 2014 року № 164-К про звільнення ОСОБА_2 - молодшої сестри по супроводу хворих з 01 жовтня 2014 року за вчинення аморального вчинку, порушення основних принципів медичної етики, не сумісного з продовженням даної роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді молодшої сестри по супроводу хворих в Державному закладі „Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров`я України".

Стягнути з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року включно за 147 робочих днів в сумі 10661 грн. 91 коп.

Стягнути з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м.Одеса) Міністерства охорони здоров'я України" в дохід держави судовий збір в сумі 116 грн. 62 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук