Справа № 505/1246/15-ц
Провадження по справі № 2/505/725/2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Фабіжевського С.А.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, при цьому наполягала на визнанні дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2; на визнанні за нею, ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та на визнанні за нею, ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0441 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, згідно якої позов визнала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідачці по справі, ОСОБА_2, на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 1975 року посвідченого державним нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори Ніколіною В.І. та зареєстровано за реєстром №2276, належить житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1. Також, відповідачці належить земельна ділянка площею 0,0441 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2010 року виданого Головою Котовської міської Ради Одеської області, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В вересні 2014 року відповідачка, ОСОБА_2, виявила бажання укласти з позивачкою, ОСОБА_1, договір довічного утримання. Відповідачка склала примірний договір, в якому вказала свою волю, взамін чого до позивачки переходить все майно відповідачки, маючи намір у майбутньому звернутися до нотаріуса для посвідчення його нотаріально. Однак, при зверненні до нотаріуса відповідачку не влаштувала сума сплати грошових коштів за нотаріальне посвідчення договору по життєвого утримання.

В замін укладання договору довічного утримання відповідачка по справі запропонувала позивачці виплатити їй 25000 грн., оформити розписку на купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та крім цього позивачка повинна доглядати за відповідачкою.

02 грудня 2014 року за усною угодою, позивачка придбала у відповідачки житловий будинок АДРЕСА_1, у підтвердження даного договору відповідачка надала розписку про отримання від позивачки по справі грошових коштів за проданий нею житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, у розмірі 25000 грн. (розписка від 02 грудня 2014 року), домовившись що у майбутньому посвідчать угоду нотаріально.

Але, у встановленому законом порядку позивачка позбавлене можливості оформити право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка обслуговує вищевказаний житловий будинок, оскільки відповідачка тяжко захворіла та з березня 2015 року перебуває в лікарні в постійному лежачому стані у зв'язку з цим невзмозі відвідати нотаріальну контору.

Зазначені підстави і змусили позивачку звернутися до суду, надавши відповідні докази по справі.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 325, 328, 391, 655 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,0441 га за адресою : АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0441 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

С у д д я -