Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/2094/15 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2015 року у справі за у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що вимушена звернутися до суду, оскільки відповідач по справі ніякої матеріальної допомоги на дитину не надає, ухиляється від утримання доньки.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісяця.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 01.12.2014 року.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в частині стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, в цій частині в позові відмовити, в решті рішення суду залишити без змін; вирішити питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та довідками про доставку SMS, згідно вимог Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01.06.2013 року №73 (а.с.97, 105-106).

Учасники апеляційного розгляду не з'явилися до апеляційного суду, причин неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі, заяв про зміну місця проживання від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України ( Далі - СК) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4).

Згідно із довідками Управління праці та соціального захисту населення позивачка ОСОБА_4 отримує з липня 2014 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку у розмірі 130 грн. щомісячно та з вересня 2014 року державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у розмірі 184 грн.17 коп. щомісячно (а.с.59-61).

Відповідач ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_6, що підтверджується трудовим договором №3033 від 01.11.2005року (а.с.20).

Відповідно до довідки про доходи № 2 від 25 грудня 2014 року загальна сума доходів відповідача за період з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року за винятком аліментів, які відповідач сплачує на користь ще однієї дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця до повноліття дитини, відповідно до виконавчого листа №А-24 від 27.01.1999 року, становить 4813,25 грн. (а.с.22, 23-24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач являється батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір'ю, домовленості щодо порядку утримання дитини сторони не дійшли, а тому стягнув аліменти на утримання дитини в судовому порядку та визначаючи розмір аліментів, місцевий суд відповідно до вимог ст.ст.180-183 СК України врахував фактичні обставини справи, матеріальне становище сторін.

Основним доводом апеляційної скарги апелянт зазначає те, що стягнення аліментів на утримання дитини є передчасним, так як судом не вирішувалося питання щодо визначення місця проживання дитини, незважаючи на те, що сторони не проживають однією сім'єю, ця обставина не доводить того, що дитина проживає з позивачкою, до того ж дитина проживає в належній йому квартирі.

Колегія суддів не погоджується із вказаним доводом з наступних підстав.

Відповідно до довідки ОСББ "Зоряний" від 20.08.2014 року за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності відповідачу, зареєстровані позивачка ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_5 (а.с.6, 30-32).

З пояснень представника відповідача, які були надані 14 січня 2015 року в судовому засіданні суду першої інстанції (час технічного запису 11-38 - 11-41) вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач фактично не проживає за вказаною адресою через постійні конфлікти, а змушений проживати у своїх батьків (а.с.46-47).

Крім того, відповідачем не надано переконливих доказів того, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, а також про те, що між подружжям існує спір стосовно місця проживання дитини, який за заявою одного з подружжя вирішується у відповідності до ст.. 161 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішенні спору не надана належна правова оцінка зібраним по справі доказам, не знайшли свого підтвердження.

Так, суд першої інстанції, на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами та досліджені в судовому засіданні, навів у судовому рішенні відповідні доводи на підставі яких дійшов до висновку про задоволення позову, з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Питання щодо стягнення з відповідача судового збору вирішено у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2015 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: