Справа № 152/831/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

представника позивача - Цюнько Т.П.,

представника відповідача 1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості солідарно,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач 1) та ОСОБА_4 (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості солідарно. Позов обґрунтовано тим, що 24.03.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 014/035-04/60043, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 23 460 доларів США строком до 25.03.2018 зі сплатою 13,25 % річних.

Окрім того, 24.03.2008 виконання боргових зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою, згідно договору поруки № 014/035-04/60043, укладеного між позивачем та відповідачем 2, за яким відповідач 2 зобов'язувалася відповідати солідарно з відповідачем 1 по його борговим зобов'язанням, що виникатимуть із кредитного договору.

Позивач виконав зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу 1 кредит у розмірі, визначеному договором.

Водночас відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Так, станом на 26.03.2015 заборгованість відповідача 1 складає 18 573,18 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 436 484,57 грн, з яких: 11 933,97 доларів США, еквівалент 280 457,86 грн - заборгованість за кредитом; 1462,17 доларів США, еквівалент 34 362,16 грн - заборгованість за відсотками та 5177,04 доларів США, еквівалент 121 664,58 грн - заборгованість по пені.

18.03.2015 року відповідачам було надіслано вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, проте ці вимоги виконані не були.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену вище заборгованість.

Розгляд справи неодноразово відкладався за ініціативою сторін, з метою можливого врегулювання спору до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача Цюнько Т.П., що діяла за довіреністю №143/15-Н від 23.04.2015 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, проте його представник ОСОБА_2, який діяв за довіреністю від 21.09.2015, позовні вимоги визнав частково, а саме визнав заборгованість відповідача 1 за тілом кредиту та відсоткам, проте заперечив борг по пені. Свою позицію представник мотивував тим, що всупереч чинному законодавству України, пеня нараховувалась і іноземній валюті, а не у гривні. Окрім того, на думку представника, розмір пені, визначений у договорі, перевищує граничний розмір пені, передбачений Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідач 2 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Неявка належним чином повідомленого відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача 1, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

24 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується Статутом (а.с. 10-12) та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 014/035-04/60043 (далі - кредитний договір), відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод до договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 23 460 доларів США строком до 25.03.2018 зі сплатою 13,25 % річних (а.с. 20-31, 103-106).

Окрім того, 24 березня 2008 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою, згідно договору поруки № 014/035-04/60043 (далі - договір поруки), укладеного між позивачем та відповідачем 2, за яким остання зобов'язувалася відповідати солідарно з відповідачем 1 по його борговим зобов'язанням, що виникатимуть із кредитного договору (а.с. 45-43).

Як вбачається із заяви на видачу готівки № 03ТІ41805, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, оскільки видав відповідачу 1 кошти, передбачені кредитним договором, що також визнав у судовому засіданні представник відповідача 1 (а.с. 19).

Водночас відповідач 1 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Так, станом на 26 березня 2015 року заборгованість відповідача 1 складає 18 573,18 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 436 484,57 грн, з яких: 11 933,97 доларів США, еквівалент 280 457,86 грн - заборгованість за кредитом; 1462,17 доларів США, еквівалент 34 362,16 грн - заборгованість за відсотками та 5177,04 доларів США, еквівалент 121 664,58 грн - заборгованість по пені, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-9).

Згідно з пунктами 1.3.3, 7.1., 9.2., 9.3., 16.3. кредитного договору відповідач 1 зобов'язувався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки частинами: шляхом здійснення щомісячних (до 25 числа) ануїтетних платежів згідно графіку погашення кредиту, а у разі прострочення грошового зобов'язання - на вимогу позивача достроково (у 30-денний термін) погасити кредит та сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктами 2.1. та 2.2. договору поруки передбачено, що сторони договору визначають, що це зобов'язання підписано відповідно до чинного законодавства України та відповідає положенням статей 553-559 Цивільного кодексу України. Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язаннями боржника, що зазначені в п. 1.3. цього договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного у п. 1.2. цього договору, а саме: повернути кредит у розмірі, зазначеному у п. 1.3. цього договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), у розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим допустив заборгованість за кредитом, то право позивача порушено і підлягає судовому захисту.

Окрім того, відповідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, оскільки відповідач 1 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, то відповідач 2, будучи поручителем, є відповідальною перед позивачем за зобов'язаннями відповідача 1 за кредитним договором.

Ухвалюючи це рішення, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача 1 на те, що пеня начебто не може нараховуватись в іноземній валюті, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 549, 550, ч. 1 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже, зазначене вище свідчить про те, що договір є обов'язковим для виконання. Сторони договору є вільними в його укладенні та визначенні умов договору, у тому числі і щодо розміру пені, яку боржник повинен сплатити або передати кредитору у разі порушення зобов'язання. При цьому, закон не забороняє на підставі кредитних договорів нараховувати пеню в іноземній валюті, якщо сторони визначили таку можливість у договорі.

Також, на переконання суду, до правовідносин, що склалися між сторонами, не можуть бути застосовані норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки суб'єктами правовідносин, які регулюються цим Законом, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на переконання суду, позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, натомість відповідачі доказів, на спростування доводів позивача не подали, а тому позовні вимогислід задовольнити повністю.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3654 грн (а.с.1), отже, оскільки позов задоволено повністю, то з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір у рівних частинах.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 014/035-04/60043 від 24 березня 2008 року, визначену станом на 26 березня 2015 року в сумі 18 573,18 доларів США, еквівалент 436 484 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні 57 копійок, із них: 11 933,97 доларів США, еквівалент 280 457,86 грн - заборгованість за кредитом; 1462,17 доларів США, еквівалент 34 362,16 грн - заборгованість за відсотками та 5177,04 доларів США, еквівалент 121 664,58 грн - заборгованість по пені.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий