Справа № 520/2350/15-ц
Провадження № 2/520/2428/15
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу, процентів за Договором, моральної шкоди -
Позивач ОСОБА_1, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу за її відсутністю, а також не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання представник відповідача не зявився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи заяв про можливість розгляду справи за відсутністю представника відповідача, суду не надав та не заявляв.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
27 серпня 2014 року закінчився строк та відповідач, згідно умов договору № 440010179 від 23 травня 2014 року, повинен був повернути вклад із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 25,00 % річних у сумі 2000 гривень, 17 листопада 2014 року закінчився строк дії договору № 440010485 від 11 серпня 2014 рок та відповідач, згідно умов договору, повинен був повернути вклад із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 25,00 % річних, 25 листопада 2014 року закінчився строк та відповідач, згідно умов договору № 440010180 від 23 травня 2014 року, повинен був повернути вклад із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 25,00 % річних, 16 січня 2015 року закінчився строк та відповідач, згідно умов договору № 440009735 від 12 грудня 2013 року, повинен був повернути вклад із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 22,00 % річних, 16 лютого 2015 року закінчився строк та відповідач, згідно умов договору № 440010486 від 11 серпня 2014 року, повинен був повернути вклад із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 25,00 % річних, однак банк не виконав зобовязання покладені на нього умовами вищезазначених договорів та не повернув позивачці кошти за договорами після закінчення строку вкладу та не виплатив їй відсотки передбачені даними договорами. Позивач неодноразово звертався у зв'язку із невиконанням умов договору із заявами до відповідача щодо повернення належних йому за договорами вкладів.У зв'язку з небажанням продовжувати на новий строк депозитні договори позивач неодноразово вимагав повернення в день закінчення договору суми строкових вкладів та нарахованих процентів згідно умов договору, а також дострокового розірвання інших договорів та повернення вкладів із нарахуванням та виплатою процентів. Однак вклади та проценти до даного часу повернуто не було, тому позивач вважає таку бездіяльність фактично відмовою у поверненні депозитів.
Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Неповернення грошових вкладів позивачеві в добровільному порядку, порушує права позивача як споживача, що і стало причиною для звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.
Так, у відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник (Відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання .
Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХП від 12.05.І991р. споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Враховуючи зазначені обставини та вказані норми чинного законодавства, а також те, що ПАТ «Банк Імексбанк»» фактично відмовилося виконати у добровільному порядку прийняті на себе зобов'язання з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими.
Також, враховуючи умови договорів та положення ст. 1061 ЦК України, є обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування депозитними коштами.
Суд, також приймає до уваги п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5, якій свідчить про те, що оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судом слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій…).
На підставі викладеного суд, вважає, що невиплатою суми депозитного вкладу у встановлений договором строк відповідачем були порушені права позивача, передбаченні ст. 526, 1060 ЦК України, та ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вимоги позивачки стосовно відшкодування, нанесеної їй моральної шкоди в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин ( характеру й тривалості страждань, стану здоровя потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Позивач не надав суду жодних доказів того, що саме діями відповідача їй було спричинено моральних страждань, не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Частина 1 ст. 88 ЦПК України регламентує те, що якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку з чим з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 761,48 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1058, 1060, 1061, 1166 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу, процентів за Договором, моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Луняченко В. О.