АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/46/15 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю - представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави.

Посилався на те, що 10 лютого 1999 року він уклав з ОСОБА_3 письмовий договір згідно якого, він (Позикодавець) передав ОСОБА_3 (Позичальник) один мільйон доларів до 01 серпня 2013 року. Цим же договором з відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно умов яких Поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Позикодавцем за виконання Позичальником всіх зобов'язань, а також укладено з ним договір застави, згідно умов яких ОСОБА_6 в забезпечення договору позики передав в заставу належне йому майно - 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (зареєстрована в Ізраїлі, реєстраційний номер 51-2676404) вартістю 1000000 доларів США.

В установлений договором строк відповідачі свої зобов'язання не виконали і заборгованість за договором позики не повернули.

У зв'язку з цим позивач просив звернути стягнення за Договором від 10 лютого 1999 року на предмет застави та визнати за ним право власності на 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль) вартістю 1000000 доларів США, що еквівалентно 7993000,00 грн. за офіційним курсом національного банку України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2013 року вирішено:

"Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет застави за договором від 10.02.1999 року та визнати за ОСОБА_5 право власності на 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD ( зареєстрована і Ізраїлі, реєстраційний номер 51-2676404) вартістю 1000000 доларів США що еквівалентно 7993000 грн. в рахунок погашення заборгованості на суму 1000000 доларів США".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити, мотивуючи тим, що суд вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що визнавши за позивачем право власності на акції в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль) суд порушив вимоги Закону України "Про міжнародне приватне право" та законодавство Ізраїлю, норми яких підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Крім того рішення суду порушує його законні права та інтереси, оскільки акції він придбав у 2001 році.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

· чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

· які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

· яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що 10 лютого 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір, по якому ОСОБА_5 позичив ОСОБА_3 один мільйон доларів до 01 серпня 2013 року.

Згідно пункту 3 Договору поручитель ОСОБА_6 забезпечив зобов'язання Позичальника передбачених п.1 Договору шляхом передачі в заставу належного йому майна та майнових прав, а саме 100 штук звичайних акцій та 1 штуку директорських акцій та пов'язані з ними майнові права в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (зареєстрована в Ізраїлі, реєстраційний номер 51-2676404), вартістю 1 000 000 доларів США.

Спірні правовідносини суд вирішив на підставі положень Закону України "Про заставу" та норм цивільного кодексу України, що регулюють забезпечення зобов'язань заставою.

Проте, колегія суддів з цими висновками не погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону від 23 червня 2005 року "Про міжнародне приватне право".

Згідно зі статтею 509 ЦК України цивільно-правове зобов'язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При з'ясуванні обставин, які випливають із зобов'язальних правовідносин за участю іноземного елемента вирішальне значення має вибір права, яким регулюються ці правовідносини.

Колегія суддів бере до уваги те, що акції та майнові права пов'язані з компанією SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD, що зареєстрована в державі Ізраїль, об'єкт правовідносин, що випливає з договору застави, знаходиться на території держави Ізраїль, а тому відноситься до категорії "іноземний елемент", визначеного Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно ст. 30 Закону України "Про міжнародне приватне право", до приватноправових відносин з іноземним елементом за участю держави та юридичних осіб публічного права застосовуються правила цього Закону на загальних підставах, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України "Про міжнародне приватне право", виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Крім того, статтями 25 та 26 цього Закону встановлено, що цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи. Особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про міжнародне приватне право", особистим законом іноземної організації, яка не є юридичною особою відповідно до права держави, у якій така організація створена, вважається право цієї держави. Якщо така організація діє на території України, до її діяльності застосовується законодавство України, яке регулює діяльність юридичних осіб, якщо інше не випливає з вимог законодавства чи суті правовідносин.

З урахуванням вимог вищевказаного Закону, для правильного визначення фактів, які необхідно встановити для вирішення спору за участю іноземної особи, підлягає з'ясуванню право якої країни повинно застосовуватися, зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, для чого необхідно звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на ці положення закону уваги не звернув і правовідносини з участю іноземного елемента вирішив нормами Закону України "Про заставу" та ст.ст.572, 576, 589, 611 ЦК України.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що доводи апелянта про порушення його прав на предмет застави, не спростовуються матеріалами справи та доказами, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Так апелянт надав копію повідомлення про передачу йому акцій (відповідно до п.52 Закону про компанії - 1983), з якої вбачається, що 12 квітня 1999 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_1 1 управлінську акцію та 100 звичайних акцій (а.с.103 Т.1).

Також апелянт надав копію позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про витребування 100 штук звичайних акцій та 1 штуки директорської акції компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD, згідно якої позивач ОСОБА_5, посилаючись на передачу ОСОБА_1 акцій, які є предметом застави по договору від 10 лютого 1999 року, просив залучити його в якості співвідповідача по даній справі (а.с. 110-114, Т.1)

Окрім того, з матеріалів апеляційної скарги вбачається, що 04 грудня 2014 року ОСОБА_5 пред'явив позов до Тернопільського міськрайонного суду позов до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, в якому міститься вимога до ОСОБА_1 про стягнення з нього 15100000,00 грн. відшкодування вартості безпідставно набутого майна - 100 штук простих акцій і 1 штуки директорської акції та пов'язаними з ними майновими правами в компанії SHILO AVIATION AND HOLDINGS LTD (Ізраїль).

Таким чином, вищевказані обставини вказують на те, що спірні правовідносини, що випливають з Договору позики та застави від 10 лютого 1999 року, впливають на законні права та інтереси ОСОБА_1, якого не було притягнуто до участі у справі в суді першої інстанції.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позовні вимоги заявлені з підстав визначених Законом України "Про заставу" та норм цивільного кодексу України, колегія суддів, діючи в межах заявлених позовних вимог, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, в силу яких можна було б визнати право власності за ОСОБА_5 на об'єкт, який відноситься до іноземного елементу визначеного Законом України "Про міжнародне приватне право".

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду слід скасувати, а в позові ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2013 року скасувати.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий- підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач