У Х В А Л А

12 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Демянчук С.В.,

суддів Ковалевича С.П., Шеремет А.М.;

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненська районна державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю та земельною ділянкою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування запису в державному реєстрі,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду від 05 березня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_1.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що позивачкою у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 151 ЦПК України не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Суд першої інстанції не зазначив доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позову.

Покликаючись на ці обставини, та відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1, абз. 3 п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", і п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" відповідач ухвалу місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю та земельною ділянкою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування запису в державному реєстрі. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу їх права користування майном, про яке зазначено у позовній заяві (а. с. 1-3).

За таких обставин, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, суть заявлених позовних вимог та беручи до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, колегія суддів приходить до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду, а тому місцевий суд прийшов до цілком правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивачки про забезпечення її позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського районного суду від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.В. Демянчук

Судді: С.П. Ковалевич А.М. Шеремет