РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі :головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Пушкарьовій О.Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Давидковецької сільської ради, Управління Держземагенства у Хмельницькому районі, Хмельницької області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Давидковецької сільської ради, Управління Держземагенства у Хмельницькому районні Хмельницької області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: с.Давидківці Хмельницького району по вул.Набережній,31, який розташований на земельній ділянці площею 0,86 га., цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка належала її батькові ОСОБА_5, який помер 03.11.1998 року, на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого на підставі рішення Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №2.

Після смерті батька ОСОБА_5, спадщину на ? частини вказаної вище земельної ділянки прийняв ОСОБА_6 але він не оформив спадкових прав і 31.07.2002 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем вказаної частини земельної ділянки є ОСОБА_7. Інша ? частина цієї земельної ділянки залишена відкритою для другого спадкоємця, яким є вона ОСОБА_3

Для оформлення права власності на ? частину земельної ділянки вона звернулась в архівний відділ Хмельницької районної державної адміністрації для отримання архівного витягу рішення Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №2. 20.11.2014 року з архівного витягу їй стало відомо, що земельна ділянка була передана ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року №12, а не на підставі рішення Давидковецької сільської ради, як зазначено в Державному акті серія ХМ №05397 на право приватної власності, виданого ОСОБА_5

Оскільки, норми Земельного кодексу України встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то можна дійти висновку, що ОСОБА_5 не набув права власності на вказану вище земельну ділянку. У звязку з чим, підлягає визнанню недійсним і свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 липня 2002 року, оскільки ОСОБА_5 не набув права власності на дану земельну ділянку, а тому вона не може входити до складу спадщини та успадковуватись спадкоємцями.

Виконавчий комітет Давидковецької сільської ради народних депутатів всупереч положень Земельного кодексу та за відсутності делегованих йому сільською радою повноважень, прийняв рішення про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_5 та неправомірно видав йому державний акт. Враховуючи, що рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року №12 є незаконним, оскільки було прийнято не уповноваженим органом, як наслідок неправомірність видачі Давидковецькою сільською радою державного акта на право власності на землю ОСОБА_5 та не набуття ним права власності на спірну земельну ділянку, безпосередньо впливає на вирішення питання про законність її прав як спадкоємиці та реалізацію в подальшому нею прав як спадкодавця відносно цієї земельної ділянки. Тому позивач просить: визнати незаконним рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року № 12 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_5; визнати незаконним та скасувати державний акт про право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданий 28.07.1997 року на імя ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 31.07.2002 року на імя ОСОБА_7

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року № 12 в частині надання ОСОБА_5 дозволу на приватизацію земельної ділянки, решту вимог підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Також, в обґрунтування позовних вимог додатково в заяві про уточнення позовних вимог вказав, що розмір земельної ділянки (0,86га) зазначений у спірному державному акті не відповідає розміру земельної ділянки (0,85га) вказаному у рішенні виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року № 12.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 заперечив проти задоволення позовних вимог, подав письмові заперечення ОСОБА_4, які підтримав та пояснив, що ні Земельним кодексом Української РСР 1990року на Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування» не було розмежовано компетенцію рад народних депутатів, як колегіальних органів, і їх виконавчих органів виконкомів рад. Статтею 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування» до виключної компетенції пленарних засідань сільських рад не було віднесено питання щодо передачі у приватну власність громадян земельних ділянок, а ст. 42 цього Закону до компетенції виконавчого комітету сільської ради віднесено питання реєстрації права власності на землю і права землекористування. Крім того, п.п.2,3 Додатку до Указу Президента України від 30.12.1995 року №1194/95 «Про делегування повноважень державної виконавчої влади головам та очолюваним ними виконавчим комітетам сільських, селищних і міських Рад» передбачено, що голови та очолювані ними виконавчі комітети сільських, селищних і міських Рад мають такі повноваження: реєстрація права власності на землю, права землекористування та договорів на оренду землі; організація і проведення роботи щодо приватизації земель відповідно до законодавства. Таким чином, твердження позивача про перевищення компетенції виконавчого комітету Давидковецької сільської ради під час винесення рішення від 29.02.1996 року № 12 є необґрунтованими і безпідставними. Тому і свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на імя ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим. Також, представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що позивачка з 03.11.1998 року користувалась земельною ділянкою площею 0,86га, не виявляла претензій та сумнівів щодо правильності прийняття виконавчим комітетом Давидковецької сільської ради рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на приватизацію земельної ділянки, так як дане рішення ніяким чином не порушувало і не могло порушувати її прав.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог пояснивши, що позивач звернулась до суду із позовом для захисту не порушеного права, оскільки на день прийняття оскаржуваного рішення будь-яких її прав порушено не було, так як на той час вона не була ні власником, ні користувачем земельної ділянки. У разі задоволення позову, приватизована ОСОБА_5 земельна ділянка повернеться у власність Давидковецької сільської ради і не буде спадковим майном, і відповідно позивачка не зможе ні успадкувати, ні передати її у спадщину. Таким чином, позивач позбавляє права на спадщину не тільки відповідача ОСОБА_4, а і саму себе. Будучи власником житлового будинку, розташованого на частині спірної земельної ділянки, позивач має перспективу приватизації земельної ділянки, в той час як ОСОБА_4 переставши бути власником житлового будинку, втратила своє право на приватизацію частини спірної ділянки і у такий спосіб у неї забирають право на земельну ділянку. Громадяни, які звернулись до Давидковецької сільської ради із заявами про передачу їм у власність шляхом приватизації земельних ділянок не мали і не могли мати можливості перевіряти правильність дій виконкому Давидковецької сільради чи то сесії Давидковецької сільради щодо вирішення питань приватизації. Самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсною самої приватизації земельних ділянок та визнання недійсними державних актів, повернення приватизованих земельних ділянок державі в порушення права власності громадянина, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого громадянина. ОСОБА_5, як набувач права власності на приватизовану ним земельну ділянку, сплатив земельними приватизаційними паперами за отриману ним у власність земельну ділянку і протягом біля двох років виконував свої зобовязання, покладені на нього, як на власника земельної ділянки, а Давидковецька сільрада контролювала належність такого виконання шляхом постійного моніторингу і жодних претензій до власника земельної ділянки з боку контролюючих органів не було. Під час приватизації ОСОБА_5 переданої йому у власність земельної ділянки, нічиїх прав порушено не було. Спору про розмір земельної ділянки, її межі та будь-які інші питання станом на лютий 1996 року не було. Крім того, спірне рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради, на підставі якого було видано державний акт на право приватної власності на землю, вичерпало свою дію фактом його виконання і після цього не може бути скасоване з формальних причин, за відсутності порушеного права на день прийняття такого рішення. Суд може захистити лише порушене право позивача. Посилання позивачки на порушення її прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується її безпосередньо. Навпаки, завдяки цьому рішенню вона, як спадкоємець, отримала право на спадкування земельної ділянки, що належала особі, стосовно якої приймалось це рішення.

Представник відповідача Давидковецької сільської ради в судовому засіданні при вирішенні спору покладається на думку суду, пояснивши, що сільська рада видавала державні акти керуючись законами та нормативними актами, які діяли на той час.

Представник відповідача Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, який помер 03.11.1998 року, був власником житлового будинку №31 по вул. Набережній в с.Давидківці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 10.02.1989 року. ОСОБА_5 також був власником земельної ділянки площею 0,86га. на території Давидковецької сільської ради с.Давидківці, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданого 28 липня 1997 року на підставі рішення Давидковецької сільської ради від 29.02.1996 року №12.

Згідно заповіту від 22.07.1994 року, посвідченого секретарем Давидковецької сільської ради, ОСОБА_5 заповів належне йому на день смерті майно ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частинах.

19.11.1999року державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області по вул. Набережній за №31 на території виконкому Давидковецької сільської Ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області. На ? частину зазначеного спадкового майна свідоцтво про права на спадщину ще не видано, залишилось відкритим для іншого спадкоємця.

Рішенням Хмельницького районного суду від 28 липня 2000 року в справі № 2-293 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9, яке вступило в законну силу 2.11.2000 року, позови задоволено частково. Визнано частково недійсними:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 19.11.1999 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2131, встановивши, що спадкоємцями зазначеного у заповіті від 22.07.1994 року майна ОСОБА_5, який помер 03.11.1998 року, є на ? частину ОСОБА_6, а інша ? частина зазначеного майна, свідоцтво на яке ще не видано, залишається для спадкоємця ОСОБА_3;

- договір дарування від 20.11.1999 року, який зареєстрований нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу в реєстрі №927, встановивши, що ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_10 прийняла в дар ? частину житлового будинку №31 по вул.Набережній с.Давидківці Хмельницького району з відповідними надвірними будівлями.

Визнано за ОСОБА_9 право на ? частину будинковолодіння по вул.Набережній,31 с.Давидківці Хмельницького району та зобовязано ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_10 в користуванні та розпорядженні майном.

Вказані обставини підтверджуються: копією матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 № 101-99; копією державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданого 28 липня 1997 року.

Згідно договору дарування від 27.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11, ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар ? частину житлового будинку №31 по вул. Набережній в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області, з відповідною частиною надвірних будівель.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11, ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 ? частину житлового будинку №31 по вул. Набережній в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області, з відповідною частиною надвірних будівель, яка належала їй на підставі договору дарування частини житлового будинку від 10.06.2002 року.

Таким чином, на підставі зазначених договорів та рішення суду ОСОБА_3 набула право на житловий будинок №31 по вул. Набережній в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області, з надвірними будівлями.

21.12.1999 року помер ОСОБА_6 і після його смерті спадщину прийняла його дочка ОСОБА_10, яка 30.08.2000 року звернулась в Першу державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва на спадщину.

31.07.2002 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 на ? частини земельної ділянки площею 0,86га, що знаходиться на території Давидковецької сільської ради, с.Давидківці, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала батьку померлого ОСОБА_5, який помер 03.11.1998 року, спадщину після якого ОСОБА_6 прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі рішення Давидковецької сільської ради від 29.02.1996 року №12 та на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

28.04.2007 року ОСОБА_10 померла. Згідно довідки Другої Хмельницької державної нотаріальної контори №1423/02-14 від 29.05.2013 року на підставі заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 13.09.2007 року після смерті ОСОБА_10, яка померла 28.04.2007 року, Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою до майна померлої заведена спадкова справа № 512-2007. З листа Другої Хмельницької державної нотаріальної контори №1335/02-14 від 23.05.2013 року вбачається, що немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться в с.Давидківці, Хмельницького району Хмельницької області, яка передана для обслуговування житлового будинку, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку на імя спадкодавця.

З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №12 вбачається, що виконком сільської ради народних депутатів дозволив приватизацію земельних ділянок громадянам с.Давидківці згідно списку, який додається (в кількості 6 чоловік), в т.ч. ОСОБА_5 0,25га. для обслуговування житлового будинку та 0,60га.- для ведення домашнього господарства.

Згідно ст.3 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року (в редакції Закону N 2196-XII від 13.03.92р., зі змінами та доповненнями, чинного на час винесення рішення виконавчим комітетом Давидковецької сільської ради народних депутатів) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року (зі змінами та доповненнями) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить в т.ч.: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку,встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (Стаття 17 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року).

Як вбачається з листа архівного відділу Хмельницької районної адміністрації Хмельницької області №26 від 04.08.2015 року щодо делегування повноважень Давидковецькою сільською радою народних депутатів Хмельницького району виконавчому комітету Давидковецької сільської ради з питань приватизації земельних ділянок та передачі їх у власність громадян в період з 1992 року по 1997 рік, Давидковецька сільська рада таке питання на розгляд сесії за вказаний період не виносила, рішення не приймалось.

Суду не було надано будь-яких інших доказів на підтвердження наявності рішення Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області щодо делегування нею повноважень виконавчому комітету Давидковецької сільської ради з питань приватизації земельних ділянок та передачі їх у власність громадян.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів на п.п.2,3 Указу Президента України «Про делегування повноважень державної виконавчої влади головам та очолюваним ними виконавчим комітетам сільських, селищних і міських Рад» N 1194/95 від 30 грудня 1995 року, оскільки згідно вказаних пунктів Голови та очолювані ними виконавчі комітети сільських, селищних, міських Рад мають повноваження державної виконавчої влади в т.ч.: реєстрація права власності на землю, права землекористування та договорів на оренду землі; організація і проведення роботи щодо приватизації земель відповідно до законодавства. Повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад щодо передачі у власність громадянам земельних ділянок чи надання дозволу на їх приватизацію, вказаним Указом передбачено не було.

Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року

№ 7-рп/2009 зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Статтей 24 Земельного кодексу України N 561-XII від 18.12.1990 року (зі змінами та доповненнями) визначено що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно статті 23 Земельного кодексу України N 561-XII від 18.12.1990 року (зі змінами та доповненнями) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №12, виконком сільської ради народних депутатів дозволив приватизацію земельних ділянок ОСОБА_5, який на підставі даного рішення отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданий 28 липня 1997 року, та за життя не оспорював вказане рішення з приводу його прийняття не уповноваженим органом чи невідповідності площі земельної ділянки вказаної у рішенні, площі земельної ділянки зазначеній в державному акті.

Отже, враховуючи наведене, оскаржуване рішення вичерпало свою дію шляхом виконання і ОСОБА_5, отримавши державний акт на право приватної власності на землю, набув права власності на вказану земельну ділянку. А після смерті ОСОБА_5, в порядку спадкування право на частину даної земельної ділянки отримали його спадкоємці - ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Оскільки, ОСОБА_6 помер 21.12.1999 року, то після його смерті його дочка ОСОБА_10 31.07.2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини земельної ділянки площею 0,86га, що знаходиться на території Давидковецької сільської ради, с.Давидківці, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. 28.04.2007 року ОСОБА_10 померла і після неї спадщину прийняла її мати ОСОБА_4

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи.

Позивач в своїй позовній заяві вказує, що рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів Хмельницького району від 29.02.1996 року №12 є незаконним, оскільки було прийнято не уповноваженим органом, як наслідок неправомірність видачі Давидковецькою сільською радою державного акта на право власності на землю ОСОБА_5 та не набуття ним права власності на спірну земельну ділянку, безпосередньо впливає на вирішення питання про законність її прав як спадкоємиці та реалізацію в подальшому нею прав як спадкодавця відносно цієї земельної ділянки. Проте, позивачем не враховано, що ОСОБА_5 отримав державний акт на право приватної власності на землю, а отже набув права власності на земельну ділянку, а у разі визнання незаконним рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №12 та скасування Державного акта на право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданого 28 липня 1997 року на імя ОСОБА_5, останній втратить право приватної власності на вказану земельну ділянку і відповідно земельна ділянка не буде входити до його спадкового майна та позивач, як спадкоємиця після смерті ОСОБА_5, не набуде права на спадкування цієї земельної ділянки. Окрім того, право на спадщину після померлої дочки ОСОБА_10 втратить і відповідач ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №12 на час його прийняття та реалізації шляхом отримання ОСОБА_5 Державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ № 05397, виданого 28 липня 1997 року, було порушено будь-які її права враховуючи, що на той час вона не являлась ні користувачем, ні власником земельної ділянки, чи будинку розташованого на ній. Також позивачем суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що на даний час будь-хто оспорює право власності ОСОБА_5 на дану земельну ділянку і таким чином порушується її право, як спадкоємиці та обраний нею спосіб захисту порушених прав забезпечить їх реальний захист.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Давидковецької сільської ради народних депутатів від 29.02.1996 року №12, визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, задоволенню не підлягають за недоведеністю порушеного права позивача оскаржуваним рішенням, державним актом та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, у звязку з чим, не підлягають застосуванню строки позовної давності, які просить застосувати представник відповідача.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.3,9, 23,24 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року( зі змінами та доповненнями), правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Давидковецької сільської ради, Управління Держземагенства у Хмельницькому районі, Хмельницької області, ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету сільської ради, визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: