У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Бондаренко Н.В., Демянчук С.В.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року в позові ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що обставини неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором встановлені апеляційним судом Рівненської області при розгляді справи за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1703/0808/45-032 від 08 серпня 2008 року. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1675900,17 грн. заборгованості за кредитним договором №1703/0808/45-032 від 08 серпня 2008 року.

Вважає, що сама по собі наявність судового рішення, яким визнано обов'язок боржника повернути кредитору кошти шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, повинно спонукати та/або стимулювати позичальника належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, зважаючи на доведення в судовому порядку факту порушення інтересів позичальника.

Стверджує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову неправомірно застосував вимоги ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин, які виникли між сторонами. Судом в порушення принципів об'єктивності та справедливості проігноровано одну з головних умов застосування даного Закону, а саме не встановлено наявність у позичальника іншого житла.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону його дія не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Не встановлено, чи підпадає відповідач у справі та/або третя особа під визначення суб'єкта відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до ст. 4 вказаного Закону.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, тому що заходи, передбачені таким законом носять тимчасовий характер.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на день ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VII, який встановлює заборону відчуження спірного майна без згоди власника і, у даному випадку, наявні усі підстави та умови для його застосування.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно вимог п.1.1 вищевказаного Закону, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку.

Матеріалами справи встановлено, що 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1703/0808/45-032, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 67400 доларів США на строк по 08 серпня 2038 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» були укладені договори факторингу, а також договори про відступлення прав за іпотечними договорами та про передачу прав за іпотечним договором, на підставі яких до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором №1703/0808/45-032 від 08 серпня 2008 року та права за іпотечним договором №1703/0808/45-032-Z-1 від 08 серпня 2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

Обставини неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором були встановлені апеляційним судом Рівненської області при розгляді справи за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 569/14478/14-ц).

Дані обставини доказуванню не підлягають і суд першої інстанції у своєму рішенні вірно визнав їх встановленими.

Як встановлено судом першої інстанції, предметом іпотеки за іпотечним договором №1703/0808/45-032-Z-1 від 08 серпня 2008 року є квартира АДРЕСА_1. Загальна площа квартири становить 45,8 кв.м. Згоди на відчуження квартири АДРЕСА_1 відповідач не дає.

З доводами апеляційної скарги, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», оскільки саме нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено тимчасову заборону, у визначених цим законом випадках, на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Доводи ТОВ «Кредитні ініціативи» про те, що судом не встановлено наявність у позичальника іншого житла є такими, що не відповідають обставинам справи.

У матеріалах справи наявна копія паспорта ОСОБА_1 та талон реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2, з яких вбачається, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстроване місце проживання відповідача 09 вересня 2008 року, а його малолітнього сина - 11 листопада 2008 року. Судом встановлено, що вказана квартира використовується відповідачем ОСОБА_1 та його малолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як місцем постійного проживання.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів наявності у відповідача у власності іншого нерухомого житлового майна, суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.В. Демянчук