АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №-22-ц/790/2000/15 Головуючий 1 інстанції - Справа № 2/645/49/14 Горпинич О.В.
Категорія - земельні Доповідач - Міненкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Міненкової Н.О.

Суддів - Кругової С.С., Зазулинської Т.П.

За участю секретаря - Красношапка К.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Харківської міської ради та ОСОБА_2, яка подана її представником адвокатом Паніною В.В. на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та об'єктів нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада, в особі свого представника звернулася до суду із позовом, в остаточно уточненій редакції якого просили зобов'язати ОСОБА_4 звільнити ділянку по АДРЕСА_1, шляхом знесення прибудов до домоволодіння літ. «А-1» - «а5» - сіни з коридором та кладовою, «аб» - кухня, гараж літ. «З», вхід в існуючий погріб на вказаній земельній ділянці, привести земельну ділянку у первинний для використання стан та повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

В обґрунтування позову посилалися на те, що згідно з актом обстеження земельної ділянки № 1288/11 від 22.04.2011 року відділу самоврядного контролю з питань охорони земель управління земельних відносин Харківської міської ради було встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 0,0734 га, по АДРЕСА_1, розміщено житловий будинок, 2/5 частки якого належить на праві власності ОСОБА_4, а 3/5 частки якого належить на праві власності ОСОБА_2.

В ході обстеження встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 огороджена та використовується вище зазначеними фізичними особами для експлуатації та обслуговування свого будинку та господарських будівель і споруд. Має місце факт самовільного зайняття додаткової земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рахунок міської землі площею 0,0042 га та за рахунок домоволодіння по АДРЕСА_2, орієнтованою площею 0,0044 га, що порушує ст.ст. 125, 126 ЗК України. Крім того, згідно до матеріалів технічної інвентаризації КП «Харківське міське БТІ» від 12.03.2009 року,прибудови «а5», «аб» до літ. «А-1» та літ. «З» (гараж), які використовуються ОСОБА_4, зведені нею самочинно без дотримання жодних дозвільних документів, без належним чином розробленої та погодженої проектної документації, відведення в установленому порядку земельної ділянки для будівництва прибудови до належної відповідачу будівлі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, що діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд про їх задоволення,посилаючись на обставини викладені вище.

Представники відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка залучена до участі у справі судом в судовому засіданні від 26.07.2011 року, заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши суду, що ОСОБА_4 належить 2/5 частина будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 24.06.2009 року, після смерті її чоловіка, проте право власності в КП «Харківське міське БТІ» за нею не зареєстровано, оскільки на 2/5 частин будинку накладений арешт. Проте, за життя ОСОБА_9 в 1988 році , з метою поліпшення житлових умов, до своєї частини будинку літ. «А-1» здійснив прибудову, гараж, а також вхід до льоху.

Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_4 була виділена для користування та будівництва житлового будинку та надвірних будівель колишньому власнику, а потім після придбання 2/5 частин будинку, вона перейшла в користування ОСОБА_9. Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на Земельний Кодекс України (в редакції 2001 року), а також п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначала, до ОСОБА_9 зазначала, що до нового власника перейшло право користування і земельною ділянкою, а тому позов ХМР, з посиланням на норми ЗК, який на час придбання будинку не діяв є необґрунтованими.

Третя особа ОСОБА_2, а також її представники ОСОБА_10 та Паніна В.В. у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги Харківської міської ради, просили суд про їх задоволення. Вважають, що ОСОБА_4 не є власником 2/5 частин житлового будинку,оскільки її право власності не зареєстровано у встановленому законом порядку. Чоловік відповідачки ОСОБА_9 за життя самовільно побудував прибудови, літ. «а5», «аб», гараж літ.«3», які порушують права власності ОСОБА_2 та руйнують її частину будинку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодився з рішенням представник Харківської міської ради та ОСОБА_2 й в апеляційних скаргах просять рішення скасувати як необгрунтоване.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Харківській міській раді суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, з чим погоджується і судова колегія.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про забудову земельної ділянки від 02.06. 1945 року ОСОБА_11 було виділено земельну ділянку в розмірі 649 кв.м. Встановлений термін користування земельною ділянкою в 55 років та те, що до 1995 року забудовник повинен був збудувати будинок з господарськими будівлями. Будинок було збудовано і згідно з висновком про реєстрацію від 16.03.1949 року було зареєстровано за ОСОБА_11.( а.с.164-167 т.1). 26.09.1957 року ОСОБА_11 продав ? частину будинку ОСОБА_12 Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про право на спадщину отримала його дружина ОСОБА_13

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.03.1983 року були перерозподілені частки в домоволодінні : ОСОБА_13 стало належати 2/5 частки, а ОСОБА_12 - 3/5 частки.

ОСОБА_9 придбав 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 у ОСОБА_13 Після смерті ОСОБА_9 свідоцтво про право власності у порядку спадкування за законом отримала його дружина ОСОБА_4, яке було посвідчено нотаріусом 12 Державної нотаріальної контори 24.06.2009 року. ОСОБА_2 отримала право власності на 3/5 частини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Пред'являючи в квітні 2011 року позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ХМР посилалась на те, що при обстеженні земельної ділянки за вищевказаною адресою було встановлено, що має місце факт самовільного зайняття гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 додаткової земельної ділянки пл. 0,0042га за рахунок міської землі та в розмірі .0044га за рахунок домоволодіння по АДРЕСА_2. Крім того зазначено про наявність самовільних прибудов.

З посиланням на норму ст. 212 Земельного Кодексу України просили зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняті земельні ділянки та зобов'язати ОСОБА_4 знести самовільно побудовані прибудови. У подальшому звернулись з клопотанням про заміну первісного відповідача ОСОБА_2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.( а.с. 62 т.1). Клопотання було задоволено та ОСОБА_2 виключена з кола відповідачів ухвалою суду від 23 липня 2013 року.( а.с.67).

З повідомлення КП «ХМБТІ» від 19.07.2011 року, згідно матеріалів квартальної зйомки( кВ.2409) площа земельної ділянки за адресою: вул. Ватутіна,66/6 складає 683 кв.м. за рішенням №-151 Орджонікідзевської райради від 10 липня 1956 року( а.с. 47,49) . Крім того зазначено, що договір конкретного користування складений по узгодженню співвласників та посвідчений у нотаріальному порядку або рішення суду про виділ майна у судовому порядку на житловий будинок по вул. Ватутіна 66/16 до КП ХМБТІ не надавався.

З акту обстеження земельної ділянки, проведеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин ХМР від 22.04.11 року, вбачається, що земельна ділянка на якій розміщено житловий будинок по АДРЕСА_1, складає загальну площу 0,0734 га, В акті зазначено , що має місце самозахоплення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 міської землі( а.с.4 т.1) та земельної ділянки суміжного землекористувача.

З відповіді КП «ХМБТІ» на звернення ОСОБА_2 від 08.05.2007 року вбачається, що земельна ділянка згідно з квартальною зйомкою 03.10.55 р. була зареєстрована пл.. 848 кв.м., крім того за будинком значиться надлишок 35 кв.м. При обмірі 01.12.2005 року, що за вказаним домоволодінням виявлено самозахоплення земельної ділянки площею 44 кв.м. за рахунок суміжного користувача домоволодіння НОМЕР_1 та частина земельної ділянки пл.. 7 кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок міської землі. Таким чином загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні як ОСОБА_4 так і ОСОБА_2 складає 734 кв.м.( а.с. 350 т.1).

Судовим розглядом було встановлено, що батьком ОСОБА_2 ОСОБА_14 було проведені перебудови, які у подальшому були ним узаконені за згодою співвласника і за рішенням Фрунзенського народного районного суду м. Харкова від 05.03.1983 року суду між співвласниками були перерозподілені ідеальні частки. За рішенням суду замість ? частини будинку йому стало належати 3/5 частини, а ОСОБА_9 2/5 частки.

Між тим, з архівного витягу протоколу №-17 засідання виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящихся від 10 липня 1956 року вбачається, що п.2 визначено що виявлені лишки землі у землекористувачів, які прихвачені самозахватом, зняти та використати їх під будівництво будинків.( а.с.7-8 т.3).

З матеріалів справи не вбачається, що між співвласниками домоволодіння не вирішувалося питання щодо визначення користування земельною ділянкою. При житті колишніх власників частин домоволодіння усі питання вирішувалися на правилах добросусідства, між співвласниками склався фактичний порядок користування земельною ділянкою та належними частинами домоволодіння. Після узаконення прибудов розміри ділянок у співвласників будинку не встановлювалися, так як порядок користування між співвласниками до теперішнього часу не встановлено.

В пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-13 від 25 грудня 1996 року було зазначено, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками будинку про порядок користування земельною ділянкою цей порядок не визначався, суду необхідно виходити з розміру їх часток у праві спільної власності на будинок, к моменту перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останній.

Сторони підтвердили, що між співвласниками на теперішній час не вирішено питання ні про розподіл будинку ні про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Для того, щоб визначити порушення з боку відповідачів земельного законодавства та встановлення чи мало місце самозахоплення земельної ділянки та на виконання вказівок касаційної інстанції судом першої інстанції була призначена судова будівельно - технічна експертиза за клопотанням представника ОСОБА_4- ОСОБА_15.( а.с. 149 т.2). Проведення експертизи доручено експертам ХНДІСЄ ім. засл.проф. М.С. Бокаріуса, але 19.03.2014 року надійшло повідомлення експерта з якого вбачається про неможливість надання висновку, з причин незабезпечення експерту безперешкодного обстеження земельної ділянки, будівель та надвірних будівель( а.с. 163 т.2), повторне повідомлення про неможливість проведення висновку надійшло до суду 11.06.2014 року( а.с. 167 т.2).

В липні 2014 року ОСОБА_2 подала позов від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги та просила знести самовільно прибудовані прибудови та стягнути з відповідачки моральну шкоду( а.с. 176 т.2,). Ухвалою суду від 11 серпня 2014 року їй було відмовлено в прийнятті позовної заяви. Вдруге з заявою ОСОБА_2 звернулась 25 грудня 2014 року. Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року в задоволенні заяви відмовлено. Зазначені ухвали не оскаржені. В цей же день по справі втретє призначена судова будівельно - технічна експертиза( а.с.196-202 т.2), яка проведена не була у зв'язку із повідомленням експерта про неможливість її проведення.( відсутність доступу до земельної ділянки і домоволодіння).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала того факту, що вона вважала передчасним призначення експертизи, так як необхідно було витребувати документи про належність домоволодіння співвласникам та у якій частці кожному.

Сторонам судовою колегією було роз'яснено право сторін на заявлення клопотань, у тому числі і про призначення експертизи.

Згідно з ч.1 ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. На стадії апеляційного провадження сторонам було роз'яснено право заявляти клопотання про призначення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Позивачем - представником Харківської міської ради ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції таке клопотання не заявлялося. Навпаки, було повідомлено про недоцільність проведення експертизи, так як на думку представника, в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження позовних вимог.

Про самозахоплення частини земельної ділянки, яка належить міській раді та частини, яка знаходиться у користуванні суміжного землекористувача, як на доказ позивач посилався на акт обстеження земельної ділянки, проведеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управляння земельних відносин ХМР від 22.04.11 року. Але, де знаходиться ця частина земельної ділянки не зазначено. Між тим, суміжний користувач, земельна ділянка якого була захоплена про порушення його прав не заявляв. Чи прибудови, які були збудовані ОСОБА_9 знаходяться саме на земельній ділянці, розміром 7 кв.м., що належить ХМР, чи на частині земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні суміжного власника, суд встановити не міг, так як ні позивач ні третя особа відмовилися від проведення судової технічної експертизи. ОСОБА_4 та її представник неодноразово заявляли клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції, яка не була проведене не з їхньої вини.

Як було зазначено вище, земельна ділянка булу надана в користування ОСОБА_11 01 січня 1945 року. Будинок було зареєстровано в 1949 році, спірні прибудови збудовані колишнім власником ОСОБА_4 в 1988 році. ОСОБА_11 був користувачем земельної ділянки, що була виділена йому під будівництво житлового будинку і на якій він збудував будинок.

Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до ст. 30 ЗК України( в редакції що діяла на час придбання у власність частини будинку) - при переході права власності на будівлі та споруди разом з цими об'єктами переходить у розмірах, встановлених статтею 67 цього Кодексу і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Тобто, при переході права власності на будівлі та споруди за вказаними вище договорами купівлі - продажу, які були укладені до 01 січня 2002 року до нових власників переходило право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель.

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-2 від 19.03.2010 року при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно - правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями ст.30 ЗК, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташовані будівлі та споруди. ОСОБА_4 придбав частину будинку у ОСОБА_11, 11.08.83 року (який мав законне право користування земельною ділянкою), у зв'язку з чим до ОСОБА_9 перейшло право користування земельною ділянкою, згідно із законодавством, яке діяло на час укладення угоди. Тому посилання предстаника позивача на норми ЗК та ЦК України, які були прийняті пізніше, судова колегія вважає помилковим. Щодо самовільних прибудов, то до 05.08.1992 року порядок прийняття їх до експлуатації регулювався законодавством, що діяло на час зведення цих прибудов.

Пред,являючи позовні вимоги представник позивача посилався на вимоги норми ст.. 376 ЦК України. Так, збудований об,єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами 4,7 цієї статті.

Позивач, звертаючись до суду зазначав про самозахват міської землі та зведення на ній самовільних прибудов. Просив знести ці прибудови. Між тим, питання про знесення прибудов вирішується судом якщо власник, користувач земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, якщо така забудова порушує права інших осіб та якщо проведення перебудови об,єкту є неможливим.

Згідно з п.7 ст. 376 цього Кодексу у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким забовёязати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Якихось доказів або обґрунтувань вимог вказаного закону позивачем не надано. Не надано доказів, що саме на міській земельній ділянці було проведено будівництво прибудов.

Між тим, судовим розглядом було встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 червня 2010 року було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4, третя особа - Харківська міська рада про знесення самочинного будівництва.( а.с.110 т.1). Судовим рішенням було встановлено, що прибудови літ «а5», літ «аб» були здійснені колишнім співвласником будинку ОСОБА_17 у 1988 році. Колишній співвласник ОСОБА_12 проти даних забудов не заперечував. ОСОБА_2 стала звертатися до суду в 2007 році після смерті ОСОБА_9 та після оформлення спадщини після смерті батька на своє ім'я. Судом також було встановлено, що земельна ділянка, яка значиться за домоволодінням не оформлена за ОСОБА_2 ні на праві власності ні на праві користування. А будівництво прибудов літ «а5» та реконструкція частини прибудови літ «а» не вплинуло на несучі конструкції житлового будинку по АДРЕСА_1.

Вигрібна яма, яку збудував ОСОБА_9 відповідає вимогам санітарно - епідеміологічної служби, оскільки була побудована згідно проекту ТОВ «Харківпроект» та відповідно до листа Фрунзенської СЕС від 06.11.1988 року експлуатація якої проводиться відповідно до санітарних правил.( а.с.112 т.1). Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду

Керуючись ст. ст. 303,304,307,308,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Харківської міської ради і ОСОБА_2, якаподана її представником адвокатом Паніною В.В. - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -