Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4068/14-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 43 Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Снітка С.О., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом та просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між ними та ОСОБА_4.

Просили виділити в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кімнати, згідно технічного паспорту за №5 площею 11,9 кв.м. з виходом на балкон площею 0,9 кв.м. та №7 площею 7,7 кв.м.;

В користування ОСОБА_4 виділити кімнату згідно технічного паспорта за №4 площею 17,6 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,4 кв.м.;

Залишити в загальному користуванні кухню площею 7,7 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 7,9 кв.м. та дві вбудовані шафи площею 0,5 кв.м. та 0,65 кв.м.

Судові витрати просили покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначали, що вони є співвласниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 належить 2/12 ідеальних часток цієї квартири, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 5/12 часток.

Між позивачами, яким у сукупності належить 7/12 ідеальних часток спірної квартири, що складає 21,7 кв.м. житлової площі досягнуто домовленості щодо спільного порядку користування квартирою.

Проте з відповідачем ОСОБА_4 такої домовленості не досягнуто, внаслідок чого виник про спільний порядок користування квартирою.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Посилаються на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема судом першої інстанції не враховано, що відсутність реєстрації позивачів за адресою спірної квартири не може ставити в залежність їх можливість вільно володіти,користуватися і розпоряджатися належним їм на праві власності майном.

Крім того, міськрайонний суд не врахував те, що відповідач та його представник під час розгляду справи позов не визнавали, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Суд першої інстанції міг встановити порядок користування спірною квартирою зіставивши відомості технічного паспорту на квартиру з розміром часток співвласників квартири та заявленими позовними вимогами без проведення спеціальної експертизи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не клопотали про призначення та проведення спеціальної експертизи, а суд не володіє знаннями в галузі будівництва та архітектурі.

Проте з таким висновком міськрайонного суду колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції спірна квартира АДРЕСА_1 знаходиться в спільній частковій власності трьох співвласників.

Зокрема 2/12 ідеальних части її належить ОСОБА_2, 5/12 ідеальних частин ОСОБА_3 та 5/12 ідеальних частин ОСОБА_4 (а.с.32,35,36).

Квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, ванної, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, балкону та лоджії. Загальна площа її становить 60,15 кв.м., а житлова 37,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом(а.с.17-18).

Матеріалами справи стверджується, що сторони не можуть дійти згоди, щодо порядку користування квартирою, оскільки відповідач вважає, що позивачі у цій квартирі не проживають, не зареєстровані та комунальні послуги не сплачують.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю.

Право позивача на звернення з даним позовом передбачено ст.ст 16,391,386 ЦК України, згідно з якими власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такій квартирі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з вимог, заявленими позивачами, колегія суддів вважає, що є всі підстави для встановлення користування спірною квартирою між сторонами відповідно до їх часток.

З технічного паспорта на квартиру вбачається, що всі три жилі кімнати є ізольовані.

Тому в користування відповідачу слід виділити кімнату №4 площею 17.6 кв.м. з лоджією 1.4 кв.м., а позивачам кімнату №5 площею 11.9 кв.м. з виходом на балкон площею 0.9 кв.м. та кімнату №7 площею 7.7 кв.м.. Всі інші приміщення залишити в загальному користуванні.

Посилання відповідача на те, що позивачі не зареєстровані у квартирі та не проживають у ній не може бути прийняте до уваги, оскільки таке не є підставою для позбавлення співвласника права на користування своєю власністю.

Виходячи з наведеного та на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судові витрати, які складаються зі сплати судового збору до суду першої інстанції та апеляційної інстанції, у розмірі 243,60 грн., що підтверджується банківськими квитанціями покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309, 313,314,316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділити в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кімнати, що позначені в технічному паспорті за №5 площею 11.9 кв.м. з виходом на балкон площею 0.9 кв.м. та кімнату №7 площею 7.7 кв.м.

- виділити в користування ОСОБА_4 кімнату, що позначена в технічному паспорті за №4 площею 17.6 кв.м. з виходом на лоджію площею 1.4 кв.м.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кухню площею 7.7.кв.м., вбиральню площею 2.6. кв.м., коридор площею 7.9.кв.м. та дві вбудовані шафи площею 0.5 кв.м. та 0.65 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 243,60 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: