АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1347/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/38/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника Кременецької міської ради

· розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Кременецька міська рада про визнання майна самочинно збудованим та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

· ВСТАНОВИЛА:

· Рішенням Кременецького районного суду від 05 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

· В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

· Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що гараж, який розміщений на належній йому земельній ділянці побудований як тимчасова споруда за відсутності належних дозвільних документів на його будівництво. Крім цього, наявність вказаної споруди на його земельній ділянці створює перешкоди у користуванні та розпоряджанні нею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, в червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищевказанаим позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить 31/50 частина будинковолодіння у АДРЕСА_1 і земельні ділянки площею 0,2032 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На належній йому земельній ділянці знаходиться гараж, який у 1975 році самовільно збудований ОСОБА_3, а згодом переданий ОСОБА_4, яким останній користується по даний час. Враховуючи те, що відповідачі порушують його конституційне право на вільне користування та розпорядження приватною власністю, тому просив суд визнати гараж самочинним будівництвом та зобов'язати відповідачів знести самовільно зведений гараж.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, які підтверджують факт порушення його права на повноцінне користування земельною ділянкою у зв'язку із існуванням на вказаній земельній ділянці спірного приміщення.

· З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

· Згідно вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

· Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

· Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

· Таким чином, власник має право звернутись до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі в разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 31/50 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20658592 від 22.10.2008 року (а.с.6)).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №013483 випливає, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 12.09.2008 року за № 4095 є власником земельної ділянки, площею 0,2032 га у межах згідно планом, що розташована у АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8).

Крім цього, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га у межах згідно планом, що розташована у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №013482 (а.с. 9).

Із пояснень ОСОБА_3 в поданому ним відзиві на позовну заяву вбачається, що спірне приміщення - гараж побудований ним в 1970 році на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_2, де проживала його сім'я. Дозвільних документів на будівництво він не отримував, оскільки йому не було відомо про власника земельної ділянки. У 1973 році вказаний гараж віддав ОСОБА_4, і з цього часу ним не користується.

· Крім цього, в суді апеляційної інстанції представник третьої особи - Кременецької міської ради пояснив, що спірний гараж побудований в 1970 році на землях Кременецької міської ради, не є тимчасовою спорудою, а являє собою капітальну будову. Під час здійснення приватизації земельної ділянки у 2008 році ОСОБА_1 вказав, що гараж перебуває у його власності.

Із наявного в матеріалах справи акту обстеження, проведеного 22.05.2013 року депутатом Кременецької міської ради Боднар Г.С. вбачається, що відповідач ОСОБА_4 користується гаражем протягом останніх 40 років, має бажання приватизувати даний гараж та земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні. Сусіди претензій до нього, як до власника гаража, не мають (а.с. 10-11).

· Таким чином, ОСОБА_4 володіє та користується гаражем, а також земельною ділянкою під ним, необхідною для його обслуговування протягом 40 років, тобто ще до виникнення у ОСОБА_1 внаслідок приватизації у 2008 році права власності на вказану ділянку.

· Вказаний гараж було збудовано на землях, що належали Кременецькій міській раді, і протягом 40 років жодних претензій з боку органів виконавчої влади до ОСОБА_4, який користувався і користується на даний час земельної ділянкою і гаражем, не виникало.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" №6 від 30.03.2012 року роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

· Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України докази повинні бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування.

· Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні вимог про визнання майна самочинно збудованим та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки позивач не довів порушення відповідачами його права на користування земельною ділянкою.

· Таким чином, суд першої інстанції, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

· Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

· Ухвалила:

· Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

· Рішення Кременецького районного суду від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

· Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

·

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків