У х в а л а

7 травня 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада

2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 17 квітня 2015 року вказану заяву залишено без руху та надано заявнику строк до 5 травня

2015 року для усунення недоліків заяви, а саме: у порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 357 ЦПК України заява не містила обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 355 указаного Кодексу; у порушення вимог пункту 3 частини 1 статті 358 ЦПК України до заяви не було додано копії різних за змістом судових рішень суду (судів) касаційної інстанції.

У встановлений ухвалою судді Верховного Суду України від 17 квітня 2015 року строк та на виконання цієї ухвали ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду України пояснення до своєї заяви про перегляд судових рішень. Так, у цих поясненнях заявник указав, що рішенням, у якому неоднаково застосовано норми матеріального права та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, питання про перегляд якого він ставив у своїй заяві. При цьому, ОСОБА_1 зазначив як приклади неоднакового застосування зазначених норм права рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, "Бурдов проти Росії" (заява № 59498/00), "Далбан проти Румунії", "Чечін проти України" (заява № 6323/03), "Трихліб проти України" (заява № 58312/00), "Сичов проти України" (заява № 4773/02), "Войтенко проти України" (заява № 18966/02).

Проте копій різних за змістом судових рішень суду (судів) касаційної інстанції України, тобто прикладів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, у іншій справі (інших справах), ОСОБА_1 до вказаних пояснень не додав.

Таким чином, недоліки, які зазначені в ухвалі судді Верховного Суду України від 17 квітня 2014 року, ОСОБА_1 не усунув.

Згідно із частиною 2 статті 121, частиною 4 статті 359 ЦПК України у разі невиконання особою, яка подала заяву про перегляд судових рішень, вимог ухвали в установлений строк, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Крім того, у зазначених поясненнях ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на можливість звернення після 1 липня 2015 року до Міністерства юстиції України за наданням безоплатної вторинної правової допомоги з усунення недоліків заяви.

Частиною 1 статті 201 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд зобов'язаний зупинити провадження у справі. Такими підставами є: 1) смерть або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) злиття, приєднання, поділ, перетворення юридичної особи, яка була стороною у справі; 3) перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан; 4) неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства; 5) призначення або заміна законного представника у випадках, передбачених частинами 1 - 3 статті 43 ЦПК України; 6) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави;

7) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Статтею 202 ЦПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі. Так, відповідно до частини 1 цієї статті суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування сторони на строковій військовій службі або альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання; 2) захворювання сторони, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу;

3) перебування сторони у тривалому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності;

5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 132 цього Кодексу.

Підстав для зупинення провадження у справі, визначених статтями 201 і 202 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначив, у зв'язку з чим його клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 121, 201, 202, 359 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2015 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз'яснити, що відповідно до частини 5 статті 359 ЦПК України повернення заяви з підстав, передбачених частиною 4 цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви та дотримання вимог статті 356 ЦПК України.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України А.Г. Ярема