Справа № 203/4770/15-ц
Провадження № 2/0203/1320/2015
21.09.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Єдаменко С.В.,
при секретарі - Лісіцині М.С.,
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
12 серпня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивачка із вказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, де на теперішній час зареєстрований відповідач, який в квартирі не проживає з 2013 року. Позивачці доводиться платити комунальні платежі за зареєстрованого відповідача, який у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації за відповідною адресою. У зв'язку з порушенням її права власності, позивачка просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 26), в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, з наступних підстав.
Позивачці та відповідачу на підставі свідоцтво про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року на праві спільної власності (по 1/2) належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва, виданого згідно з розпорядженням від 22 жовтня 1993 року № К-1564, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 25 п-93 (а.с. 7)
Згідно договору дарування, посвідченого 21 квітня 2010 року державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун О.О., за реєстром № 2-324, відповідач подарував свою частину вказаної квартири позивачці (а.с. а.с. 11 - 12).
Таким чином позивачка на цей час є єдиним власником квартири АДРЕСА_1
Згідно довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради № 5516 від 26 липня 2015 року за вказаною адресою зареєстровані позивачка, її син ОСОБА_4 та відповідач (а.с. 18). Факт реєстрації ОСОБА_2 за цією адресою також підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 24).
При цьому, як з'ясовано судом з пояснень позивачки, відповідач не проживає за вказаною адресою протягом року. Окрім пояснень позивачки, вказане також підтверджується рішенням від 17 вересня 2013 року у цивільній справі № 203/5591/13-ц, в якому було встановлено той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо (а.с.13), та актом, який підписали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про те, що ОСОБА_2 не мешкає за вищевказаною адресою (а.с. 19).
Відповідач ухиляється від вчинення дій, необхідних для зняття його з реєстрації у вказаному вище житловому приміщенні.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України.
Так, нормою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 409 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до норми ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Таким чином, оскільки відповідач не проживає в квартирі позивачки понад один рік, його місцезнаходження не відомо, він не вчиняє дій, необхідних для зняття його з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідача користуватись житловим приміщенням при його відсутності в ньому понад один рік, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачки щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачкою судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с. Острівське Новомиколаївського району Запорізької області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем, третьою особою до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі. якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 23 вересня 2015 року.
Суддя С.В. Єдаменко