Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ22 квітня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів:Дьоміної О.О., Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко Валентина Онисимівна, відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року,в с т а н о в и л а: У березні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що 30 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «КИЇВ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), та ОСОБА_6 укладено договір про надання кредиту № 66, за умовами якого останній отримав кредит на загальну суму 4 536 000 доларів США з терміном користування до 29 травня 2012 року та сплатою 11,8 % річних. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, якими вносилися зміни щодо розміру кредиту, валюти кредиту, порядок сплати відсотків, сплати комісійної винагороди, зміни номера рахунка для зарахування заборгованості. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором, 31 травня 2008 року між ПАТ «АКБ «КИЇВ» та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки майнових прав на трикімнатні квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором кредиту та додатковими угодами станом на 17 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 2 576 110,03 доларів США, 4 633 541,69 євро та 17 906 098 гривень 92 копійки, що за офіційним курсом Національного банку України становить 104 401 871 гривню 40 копійок, тому позивач просив суд в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаних квартир з прилюдних торгів та задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартир, що належать ОСОБА_5, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 31 травня 2007 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 266п; визнати недійсною заборону відчуження майнових прав на трикімнатні квартири АДРЕСА_1, яка була накладена 31 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. та зареєстрована в реєстрі за № № 71, 72; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою майнових прав на вказані квартири, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону відчуження майнових прав на вказане нерухоме майно, які були внесені з 1 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстровані в реєстрі за № № 71, 72, та зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав на квартири. На обгрунтування зустрічного позову зазначила, що при укладенні договору іпотеки було порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на 01 жовтня 2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, первісний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 31 травня 2007 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_5, посвідчений 31 липня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 266п. Зобов'язано Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав на трикімнатну квартиру № 256 (загальною площею 133,06 кв. м) в будинку АДРЕСА_1, на трикімнатну квартиру № 257 (загальною площею 128,20 кв. м) в будинку АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_5, заборона на які була накладена 31 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрована в реєстрі за № № 71, 72. В іншій частині зустрічний позов залишено без задоволення. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Київ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що договір іпотеки укладений на порушення вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судами не дотримано. Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) вказаний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Зокрема, преамбулою та ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, під яким слід розуміти правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. При цьому іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, чинній на час укладення договору) іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2007 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_6 укладено договір про надання кредиту № 66, за умовами якого останній отримав кредит на загальну суму 4 536 000 доларів США для придбання земельних ділянок, розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, з терміном користування до 29 травня 2012 року та сплатою 11,8 % річних. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором 31 травня 2008 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки майнових прав на трикімнатні квартири АДРЕСА_1, які є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, посилаючись на положення Закону України «Про іпотеку», не врахував, що предметом іпотеки за вказаним Законом міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, а частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, тоді як Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» містить спеціальні норми щодо умов укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено. Крім того, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (в редакції, якою внесені зміни до Закону України «Про іпотеку»), оскільки він установлює обов'язковість іпотеки при забезпеченні договорів між забудовником і стороною, яка фінансує будівництво. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, і ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задовольнити частково.Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. ГвоздикСудді: О.О. Дьоміна Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко