Номер провадження: 22-ц/785/3089/15
Головуючий у першій інстанції Гура А. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у фактичних трудових відносинах за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 18 листопада 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що з 1 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 водієм автомобіля ««Mercedes-Benz»-1840, реєстраційний номер НОМЕР_2. 28 листопада 2010 року під час керування вказаним транспортним засобом сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з його вини було пошкоджено інший транспортний засіб, збитки мав відшкодувати відповідач. Позивач зазначив, що в грудні 2010 року заявив про своє звільнення з роботи та попросив зробити запис про роботу в трудовій книжці, на що отримав відмову. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив встановити факт перебування його в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в період з 1 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року (а.с.1-2).

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_4 позовне визнав.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року в позові відмовлено з підстав спливу строку позовної давності (а.с.52-54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про встановлення факту перебування у фактичних трудових відносинах, суд першої інстанції виходив зі спливу позовної давності.

Висновки суду про застосування наслідків спливу позовної давності не підтверджені наявністю у позивача суб'єктивного права та факту його порушення, а, відтак, ґрунтуються на

неправильному застосуванні матеріально-правових норм щодо позовної давності.

Так, позовна давність за своєю природою є матеріально-правовим строком. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Суд першої інстанції застосував правила про позовну давність, не визначившись з тим, чи існує у позивача суб'єктивне право. Визнання причин пропущення позовної давності поважними має сенс лише в тому випадку, коли суд встановить, що суб'єктивне матеріальне право дійсно належить позивачу і воно порушено відповідачем. Якщо суб'єктивне право чи інтерес відсутні, то не може йтися про позовну давність та визнання причин її пропущення поважними. Встановити наявність суб'єктивного права та факт пропущення позовної давності суд може лише розглянувши цивільно-правовий спір по суті, дослідивши обставини, що мають значення для справи.

В порядку з'ясування наявності у позивача суб'єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, та факту його порушення, колегією суддів встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4 з 10 липня 2000 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (фізична особа-підприємець) (а.с.3).

У період з 14 жовтня 2004 року по 12 червня 2012 року ОСОБА_4 мав у власності автомобіль «Mercedes-Benz»-1840, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (а.с.6).

ОСОБА_3 у 2010 році керував належним ОСОБА_4 транспортним засобом автомобілем «Mercedes-Benz»-1840, номерний знак НОМЕР_3, маючи водійське посвідчення та передані ОСОБА_4 страховий поліс, технічні документи на автомобіль тощо.

28 листопада 2010 року ОСОБА_3 в м. Суми допустив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої мало місце зіткнення керованого ним автомобіля «Mercedes-Benz»-1840, номерний знак НОМЕР_3, та автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1. За наслідками дорожньо-транспортної постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (а.с.81).

16 квітня 2013 року ПАТ «Просто-страхування» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3. про відшкодування шкоди в порядку регресу. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Просто-страхування» стягнуто в порядку регресу 108 666,24 грн., виплачених страховою компанією потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді (а.с.34-35).

17 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Янковий» про встановлення факту трудових відносин та укладення трудового договору між ним та ПП «Янковий» в період з 1 липня 2010 року по 30 грудня 2010 року. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28 березня 2014 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено, встановлено факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах в якості водія з приватним підприємством «Янковий» в період з 1 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 30 травня 2014 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (досліджена в апеляційній інстанції цивільна справа №503/2639/13-ц, копії процесуальних документів на а.с.8-9,78-82).

Посилаючись на вказане заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28 березня 2014 року про встановлення факту перебування в трудових відносинах з ПП «Янковий», ОСОБА_3 звернувся з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року про стягнення з нього ОСОБА_3 на користь страхової компанії шкоди в порядку регресу. За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 26 червня

2014 року рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с.36). В подальшому при продовженні розгляду справи за позовом страхової компанії рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року знову з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Просто-страхування» стягнуто в порядку регресу 108 666,24 грн., виплачених страховою компанією потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді. Мотивувальна частина рішення суду містить висновок про те, що заочне рішення від 28 березня 2014 року не доводить факту перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с.31-33).

Після ухвалення рішення від 22 жовтня 2014 року про стягнення шкоди в порядку регресу ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом вже до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у трудових відносинах в якості водія в період з 1 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року (а.с.1-2).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності по наданню транспортно-експедиційних послуг з 2000 року.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою», що діяв станом на 2010 рік та регулював трудові відносини приватних підприємців, було визначено, що:

- трудовий договір складається в трьох автентичних примірниках, один з яких перебуває у фізичної особи, другий у працівника, третій у державній службі зайнятості, яка здійснює реєстрацію трудового договору;

- при реєстрації трудового договору сторони повинні надати такі документи: фізична особа суб'єкт підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму працівників - паспорт, свідоцтво про реєстрацію підприємницької діяльності, довідку відповідної державної податкової адміністрації про ідентифікаційний код; фізична особа, яка використовує найману працю, пов'язану з наданням послуг, - паспорт, довідку про ідентифікаційний код; працівник, який влаштовується на роботу до фізичної особи, - паспорт, трудову книжку, довідку про ідентифікаційний код;

- на підставі запису про реєстрацію трудового договору, зробленого в книзі, відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис;

- у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Посадова особа центру зайнятості повинна ознайомити сторони під розпис щодо порядку реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, внесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання.

Таким чином, трудові відносини між суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою без створення юридичної особи з правом найму працівників та працівником, який наймається на роботу до такої фізичної особи, законодавчо врегульовано.

Позивач ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснив, що письмово трудовий договір між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ним не укладався, в державну службу зайнятості для реєстрації трудового договору не звертались, трудову книжку ОСОБА_4 не надавав.

За таких обставин, державній службі зайнятості паспорти, свідоцтво про реєстрацію підприємницької діяльності, довідки про ідентифікаційний номер, трудова книжка тощо не

надавались, посадова особа державної служби зайнятості не робила ні записів на екземплярах трудового договору, ні записів про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору, не підтверджувала особистим підписом внесені фізичною особою-підприємцем записи до трудової книжки та не засвідчувала такі записи печаткою служби.

ОСОБА_3 не надано й доказів сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів з доходів, отриманих ним як найнятим працівником фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Аналіз обставин, що мають значення для справи, судових рішень, пояснень сторін вказують на відсутність правових підстав для задоволення вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_4 в період з 1 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року. Пояснення позивача ОСОБА_3. про виконання ним роботи як найнятим працівником не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Саме по собі керування належним ОСОБА_4 транспортним засобом, виконання певної роботи, надання послуг тощо може ґрунтуватися й цивільно-правовій підставі (договорі) за домовленістю сторін. Що ж до трудових відносин, то такі мають бути оформлені в установленому державною порядку, контрольовані уповноваженими органами держави, оскільки від них залежать трудовий стаж особи, пенсія, соціальні виплати, пільги.

ОСОБА_3 питання трудових відносин підняв лише після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди та, відповідно, стягнення з нього в порядку регресу виплаченого страховою компанією страхового відшкодування потерпілій особі.

Неправильне застосування матеріально-правових норм щодо позовної давності згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції про відмову в позові за спливом позовної давності та ухвалення нового рішення про відмову в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у фактичних трудових відносинах - відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков