Справа № 161/473/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/688/15 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2015 року в даній справі відмовлено в задоволенні позову.

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по відсотках за кредитним договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009р. по 09.12.2014р. у розмірі 11873,45грн.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 травня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VOH0RX66330253, згідно умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 3028,30грн. на строк 12 місяців по 03.05.2007 року зі сплатою відсотків в розмірі 2% в місяць, а при порушенні зобов'язання 11,77% в місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позовної давності.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит надано відповідно до Заяви позичальника№VOH0RX66330253 від 03.05.2007р. Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифами складає кредитно-заставний договір.

Даний договір є договором споживчого кредитування. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав і станом на 09.12.2014р. у нього утворилась прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 1668,21грн. і заборгованість по відсотках 11873,45грн.

Договір укладено на строк 12 місяців до 03.05.2007р., а пунктом 5.5 Умов визначено терміни позовної давності по вимогам по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі ст.259 ЦК України.

У матеріалах справи містяться Умови «Розстрочка» (Стандарт), які відповідачем не підписані. Доказів того, що саме ці Умови були надані ОСОБА_1 на ознайомлення при укладанні кредитного договору позивачем суду не надано, так як у Заяві йде посилання на Умови «Рострочка».

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) надані банком при зверненні із позовом до суду, які містять п.5.5 щодо збільшення строку позовної давності до п'яти років, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Договір про збільшення позовної давності сторонами не укладався.

Доводи про те, що сплата відсотків за договором повинна здійснюватись щомісячно, то і позовна давність за вимогами про їх стягнення обчислюється за відповідний термін позовної давності від дати звернення до суду не заслуговує на увагу.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За умовами договору відповідач повинен був сплачувати щомісячний платіж у сумі 335,29грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії, а також інших витрат.

Оскільки позовна давність до основної вимоги - стягнення кредиту спливла, то вона спливла і до вимоги по стягненню відсотків на прострочену заборгованість.

З матеріалів справи встановлено, що останній платіж позичальником проведено 01.01.2009р., строк дії договору закінчився 03.05.2007р., позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом 15 січня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності. У даному випадку позовна давність як в три роки так і зазначена в Умовах, якими обґрунтовує позивач свої вимоги, в п'ять років, спливла.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, є власним тлумаченням законодавства та обставин справи. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову. Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: