Справа № 234/2534/15-ц
Провадження № 2/234/1846/15
14 травня 2015 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі головуючого судді Чернобай А.О.,
при секретарі Науменко А.Е.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики, -
27.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач по справі у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухвалив ши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) кошти або речі, позначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики вважається ув'язненим з моменту передачі грошей чи інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1048 ч.1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, відповідач порушив зобов'язання.
15 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає, та зобов'язується повернути грошові кошти в розмірі 6400,00 грн. в строк по 15 листопада 2012 року, або, відповідно до п.1.2 договору позики, згідно додаткової вимоги, еквівалентно 800 (вісімсот) доларів США за курсом Національного банку України, на день повернення позики (а.с. 10).
П. 2.3. договору займу від 15.11.2009 року передбачено, що ОСОБА_2 за порушення зобов'язання повинна виплатити позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми неповернутої позики, за кожен день прострочення, до дня повернення позики.
Рішенням Краматорського міського суду від 28.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 13258,42 грн., у тому числі: основний борг у сумі 7989,04 грн., проценти за весь час користування сумою позики з 16.11.2012 року по 31.12.2013 року у сумі 510,15 грн., 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення з 16.11.2012 року по 28.02.2014 року у сумі 247,23 грн., суму неустойки (пені) за період з 16.11.2012 року по 28.02.2014 року у сумі 4512,00 грн. (а.с. 12 - 14). Рішення набрало законної сили 08.04.2014 року.

Згідно довідки Краматорського міського управління юстиції відділу державної виконавчої служби виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документа № 2/234/618/14 від 28.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на суму 13 258 грн. 42 коп. не завершено та перебуває на примусовому виконанню. (а.с. 40)

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 5 611,51 грн., у тому числі:

- проценти за весь час користування сумою позики з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 997 (дев'ятсот дев'яносто сім) гривен 84 (вісімдесят чотири) копійки,

- 3% річних з простроченої суми, за весь час прострочення за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) гривен 67 (шістдесят сім) копійок,

- суму неустойки (пені) за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 4 374 (чотири тисячі триста сімдесят чотири) гривні.

Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача розміру збитків - втрати, яких позивач зазнав у зв'язку зі знищенням суми боргу складає 20 529 грн. 90 коп., то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини обумовлені договірними зобов'язаннями. Рішенням суду від 28.03.2014 року стягнуто заборгованість по договору позики. Виконавчий лист по рішенню суду перебуває на примусовому виконанні у Краматорському міському управлінню юстиції відділу державної виконавчої служби.

Однак, між сторонами договірних зобов'язань, які б у сенсі положень пункту 2 статті 22 ЦК України давали б право на відшкодування упущеної вигоди, не було з огляду на наступне.

Приписи законодавства про можливість відшкодування збитків повинні застосовуватись з врахуванням наданого статтею 22 Цивільного кодексу України поняття збитків, що визначає їх як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Звертаючись з позовом про стягнення збитків, позивач повинен самостійно визначити, в чому саме полягають завдані йому збитки, важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

З указаних норм законодавства України слідує, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Ця норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Отже, умовами відповідальності у вигляді відшкодування збитків є встановлення факту їх наявності, порушення стороною зобов'язання та причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і завданими збитками. При цьому на кредитора покладається обов'язок доведення факту порушення зобов'язання, наявності збитків і їх розміру та причинно-наслідкового зв'язку між порушенням зобов'язання й понесеними збитками.

Крім того, при визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Позивачем не доведено у судовому засіданні факту заподіяння йому збитків, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування збитків у зв'язку зі знищенням суми боргу необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11,543, 625,629,1046-1050 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 997 (дев'ятсот дев'яносто сім) гривен 84 (вісімдесят чотири) копійки, 3 відсотка річних за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) гривен 67 (шістдесят сім) копійок, суму неустойки (пені) за період з 01.03.2014 року по 28.02.2015 року у розмірі 4 374 (чотири тисячі триста сімдесят чотири) гривні, а всього у розмірі 5 611 ( п'ять тисяч шістсот одинадцять) гривен 51 (п'ятдесят одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного судового рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення Краматорського міського суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається в Апеляційний суд Запорізької області через Краматорський міський суд.

Суддя:

Рішення ухвалене та надруковано в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: