Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в особі судді - Монич О.В.

при секретарі - Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Служба опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею квартири НОМЕР_1 у житловому будинку НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1. У даній квартирі за вказаною адресою були зареєстрованими колишня дружина сина позивачки - ОСОБА_4 та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Після розлучення ОСОБА_4 та діти- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у лютому 2013 року переселилась для проживання у квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21.05.2014 року, яке залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року, ОСОБА_4 визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання. На момент розгляду вищевказаної справи в суді першої інстанції було відомо про те, що діти- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не зареєстровані у квартирі позивачки, що підтверджувалось відповідними довідками адресно- довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Закарпатській області). Однак, після розгляду справи виявилось, що діти все ж є зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1. Добровільно ОСОБА_4 не бажає зняти дітей з реєстрації, незважаючи на те, що вони фактично проживають разом з нею за іншою адресою і є забезпеченими житлом. Враховуючи наведене позивачка просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування належною їй квартирою у зв'язку з вибуттям разом з матірю- ОСОБА_4. на інше місце проживання.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала позовні вимоги позивачки і просила такі задовольнити в повному об'ємі.

Представник органу опіки і піклування - залишив вирішення позову на розсуд суду.

Відповідачі , їх законний представник і представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання повторно не зявились, про причини неявки повторно не повідомили, хоча були повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином.

Представник ГУ Державної міграційної служби в судове засідання не зявився, про причини неявки повторно не повідомили, хоча були повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 10,11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 у відповідності до Свідоцтва про право власності від 20.11.2002 року.

Відповідачі зареєстровані в даному житловому приміщенні, що підтверджено випискою з по квартирної картки ЖБК «Смерічка».

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним , а тому власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.1 ст. 319 ЦК України.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Враховуючи роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 із змінами й доповненнями « Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання , втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписках, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення тощо.)

Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.12 2009 року після розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 місцем проживання їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначено місце проживання їх матері. Фактично діти проживають разом з матірю. Відповідно до ст. 161 СК України місцем проживання дитини є не конкретна адреса, не конкретний населений пункт, а визначення особи, з якою має проживати дитина.

Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21.05.2014 року визнана доведеною та обставина, що ОСОБА_4 -мати дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2013 році вибула на інше місце проживання, у зв'язку з чим втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Разом з нею у 2013 році переїхали до іншого місця проживанні і її діти. Дана обставина підтверджена також поясненнями сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Головою кооперативу «Смерічка» ОСОБА_12 та паспортисткою ОСОБА_13 , сусідами по будинку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчено ту обставину, що мати- ОСОБА_4. забезпечена іншим житлом. Відповідно, разом із нею забезпечені житлом і її діти, які проживають разом з матірю.

Частина друга статті 107 ЖК України передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне порживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним із дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму не розривається а член сімї який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття..

Виходячи з вимог ч.8 ст. 8 ЦПК України за з урахуванням подібності за змістом правовідносин , саме щодо вибуття члена ссімо власника квартири на постійне проживання в інше жиле приміщення із правовідносинами, що регулююся загальними правилами ч.2 ст. 107 ЖК України щодо вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання в інше жиле приміщення, слід застосувати за правилами аналогії закону й у разі вибуття члена сімї власника приватного житлового фонду.

За наведених обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 із дня вибуття з неї разом з матірю - ОСОБА_4 до іншої квартири на постійне проживання.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228, 229, 232, 233 ЦПК України

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Служба опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям на інше місце проживання разом з матірю - ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Монич О.В.