АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Побірченко Т.І., Шахової О.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської Ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11319/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської Ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Визначено ОСОБА_2, ОСОБА_3 строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 у два місяці з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неможливість останніх звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, звертає увагу на те, що її не було залучено до участі у справі у якості належного відповідача, а тому суд мав відмовити у задоволені позову. Також зазначає, що заповіт складено на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8, в той час як позивачем у справі є ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2,проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, представник Київської міської ради та представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 забезпечила явку в судове засідання своїх уповноважених представників, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві просило розглядати справу без участі представника управління, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних долях, про що свідчить заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1-17204, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори 21 червня 1978 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла (а.с.6).

10 березня 2015 року на адресу ОСОБА_2 надійшов лист із Першої Київської державної нотаріальної контори, яким останню повідомили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, яка 1/2 частину всього свого майна заповідала на її, ОСОБА_2, ім'я (а.с.15).

12 березня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом в рівних долях кожній (а.с.93).

Цього ж дня державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. було винесено постанови про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв'язку із порушенням позивачами шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також, підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії ОСОБА_2 були розбіжності в прізвищі позивачки ОСОБА_2, так як в заповіті вказано «ОСОБА_2», а в її паспорті «ОСОБА_2» (а.с.18, 19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було змінено дошлюбне прізвище «ОСОБА_3» у зв'язку з реєстрацією шлюбу 22 листопада 1987 року на «ОСОБА_3», а 22 серпня 2008 року на - «ОСОБА_3» (а.с.94-97).

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 459/2014, відкритої після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року інших спадкоємців за заповітом або тих які мають обов'язкову долю в спадщині після смерті останньої немає.

31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, з підстав проживання зі спадкодавцем не менше п'яти років до дня її смерті (а.с.76). Проте, листом від 31 жовтня 2014 року № 10268/02-14 ОСОБА_1 було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 неможливо, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт проживання однією сім'єю з померлою не менше п'яти років.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, про встановлення факту, проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, однією сім'єю з 2005 року в квартирі АДРЕСА_2 до часу відкриття спадщини, залишено без розгляду на підставі ч.6 ст.235 (а.с.107).

27 березня 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської Ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що про смерть ОСОБА_6 дізналися лише з листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2015 року № 1405/02-14, який надійшов на їхню адресу 10 березня 2015 року. Крім того, у зв'язку з хворобою ОСОБА_2 та необхідністю здійснення ОСОБА_3 постійного догляду за нею, вони не могли звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, а тому пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 При цьому, суд виходив з того, що позивачі не були обізнані про смерть спадкодавця та про відкриття спадщини, а тому пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суд першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (ст..28 ЦК).

Згідно вимог ст.43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріусі встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що в заповіті зареєстрованого в реєстрі за № 1-17204, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори 21 червня 1978 року та в паспорті ОСОБА_2 існують розбіжності в прізвищі останньої, так як в заповіті вказано «ОСОБА_2», а в її паспорті «ОСОБА_2» (а.с.18, 19).

Із заявою про встановлення відповідного факту ОСОБА_2 до суду не зверталась та не надала суду доказів усунення зазначених розбіжностей у прізвищі.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Т.І. Побірченко

О.В.Шахова