АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2246/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_9. на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_6 на постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, стягнення коштів за виконавчі дії та визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаною скаргою.

В обґрунтування своїх доводів вказувала, що державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ 08 жовтня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення зі скаржника на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу в сумі 308 118 грн. 81 коп. З того часу жодних виконавчих дій вчинено не було, в той же час 01 жовтня 2014 року були винесені постанови про стягнення із боржника виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

24 жовтня 2014 року була винесена постанова без затвердження про стягнення із боржника сум в погашення боргу із пенсійних виплат. Загалом із неї було стягнуто в

погашення боргу 755 грн. 74 коп., на погашення виконавчого збору - 133 грн. 69 коп., на

погашення оплати виконавчих дій - 50 грн., а всього 939 грн. 43 коп.

Скаржник зазначила, що виконавче провадження є незаконним та підлягає закриттю, оскільки виконавчий лист було пред'явлено до виконання після закінчення строку пред'явлення його до виконання і державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, вказувала, що по вказаному виконавчому провадженню вона є солідарним боржником разом із ОСОБА_8, який 29 березня 2010 року погасив заборгованість за відсотками. 19 липня 2011 року за домовленістю зі стягувачем було продано заставне майно та сплачено повну суму боргу в розмірі 31 000 дол. США. Таким чином боржниками за рішенням суду було повністю погашено заборгованість за кредитним договором. Натомість після повного погашення боргу відбувається звернення за виконавчим листом .

Також вказує, що у зв'язку зі стягненням сум із пенсії, вона 19 березня 2015 року звернулася до ПУАТ «Фідобанк» (правонаступник ПАТ «Ерсте Банк») із заявою про надання відомостей про відсутність претензій за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2010 року, на яку отримала відповідь від 28 квітня 2015 року про відсутність заборгованості перед ПУАТ «Фідобанк» по кредитному договору від 16 липня 2008 року станом на 28 квітня 2015 року.

Крім цього вказувала, що кошти стягуються на неіснуючу юридичну особу, а державним виконавцем не було перевірено особу стягувача, а тому на даний час невідомо на яку юридичну особу та на який розрахунковий рахунок відбувається стягнення з неї сум в погашення боргу.

12 травня 2015 року вона зверталася до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження, але отримала відмову.

За таких обставин скаржник просила визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 жовтня 2012 року, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 жовтня 2014 року, постанову про стягнення коштів за виконавчі дії від 01 жовтня 2014 року - неправомірними; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо винесення постанови про зупинення виконавчого провадження, постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення незаконно стягнутих коштів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність ухвали вимогам обгрунтованості та законності, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст. 385 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08 жовтня 2012 року державним виконавцем ЦВДВС винесено постанову ВП № 32907064 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1314, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 01 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу в сумі 308 118 грн. 81 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині законності винесення оскаржуваної постанови та не приймає до уваги твердження скаржника про незаконність оскаржуваної постанови, оскільки воно грунтується на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права.

До того ж, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується записом в журналі реєстрації вихідної кориспонденції № 119, відомостями з реєстру № 38/1 від 12 жовтня 2012 року № 110, ОСОБА_6 була направлення оскаржувана постанова 08 жовтня 2012 року, а поштове відправлення доставлено 24 жовтня 2012 року, в зв'язку з чим скаржник, подаючи 06 липня 2015 року скаргу на вказану вище постанову, пропустила встановлений ст. 385 строк для подання скарги до суду.

Перевіряючи доводи ОСОБА_6 в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2014 року та постанови про стягнення коштів за виконавчі дії від 01 жовтня 2014 року колегія суддів зауважує слідуюче.

З роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року вбачається, що відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Вказані положення в ході розгляду скарги ОСОБА_6 в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2014 року та постанови про стягнення коштів за виконавчі дії від 01 жовтня 2014 року враховано не було, судом не взято до уваги, що оскарження в цій частині постанов держаних виконавців віднесено до компетенції адміністративних судів, в зв'язку із чим в цій частині провадження у справі необхідно закрити.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання та залишення скарги без задоволення, районний суд також зазначив, що оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом не відбулося, тому і не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 травня 2015 року ОСОБА_6 зверталася до ЦВ ДВС Черкаського МУЮ із заявою про закінчення виконавчого провадження. № 32907064 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1314, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 01 липня 2010 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу в сумі 308 118 грн. 81 коп., вказуючи, що заборгованість по вказаному виконавчому провадженні відсутня.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що головним питанням, яке піднімалося під час подання та розгляду скарги зі сторони скаржника було те, що відбувається бездіяльність державного виконавця щодо відсутності постанови про закриття виконавчого провадження у зв'язку із погашенням боргу ще до відкриття виконавчого провадження та тим, що особа стягувача була ліквідована.

Зі змісту довідки ГУЮ Черкаського МУЮ від 18 вересня 2015 року вбачається, що відрахування з пенсії ОСОБА_6 проводилося виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2н-14202 від 29 жовтня 2009 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення із скаржника на користь ПАТ «Ідея Банк» боргу в сумі 5595,82 грн. Вказаний бог, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій були утримані з пенсії боржника та перераховані на користь ПАТ «Ідея Банк».

Грошові кошти по виконавчому листу № 2-1314 від 01 липня 2010 року виданого Придніпровським районним судом на користь ПАТ «Ерсте Банк» не перераховувалися у зв'язку із розглядом справи щодо заміни сторони виконавчого провадження, а залишок не перерахованих коштів відносно ОСОБА_6 становить 916, 72 грн., а тому доводи апелянта щодо не встановлення державним виконавцем конкретної суми боргу по виконавчому провадженню є безпідставними.

Зупинення відрахувань з пенсії ОСОБА_6 по виконавчому листу № 2-1314 від 01 липня 2010 року Управлінням ПФУ в м. Черкаси не проводиться у зв'язку із вирішенням питання про заміну сторони виконавчого провадження, що спростовує доводи апелянта в частині проведення стягнень по виконавчому провадженню за відсутності правонаступництва.

Посилання апелянта на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення суми боргу з основного боржника ОСОБА_8 не є такими, що обгрунтовують бездіяльність державного виконавця, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є солідарними боржниками, в зв'язку із чим поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і основний боржник. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. (ст. 543 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність постановленої ухвали. Підстав для скасування ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_9. задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року змінити, в частині визнання неправомірними постанови Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій скасувати, а провадження в цій частині закрити.

В решті ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :