Справа № 372/3161/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т. В. ,

при секретарі Бенчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що згідно розписки 18 травня 2015 року відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 3000 доларів США в якості завдатку за приміщення, яке знаходиться в м.Києві, вул.Драгоманова 18 з №1 по №12, загальною площею 89,00 кв.м. Зазначеною розпискою також встановлено обовязок відповідача повернути вищевказану суму до 01 липня 2015 року, якщо договір купівлі-продажу приміщення не відбудеться. Оскільки відповідний договір на час розгляду справи не укладено, відповідач ухиляється від зустрічей просить стягнути з неї в судовому порядку 3000 доларів США, що станом на 21 липня 2015 року становить 66090 грн., як заборгованість за договором позики.

В судове засідання позивач не зявився, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив, що між сторонами договір позики ніколи не укладався. Відповідач дійсно в травні 2015 року отримала від позивача грошові кошти, як завдаток за приміщення аптеки, що знаходиться в м.Києві, оскільки сторони домовились до 01 липня 2015 року укласти договір купівлі-продажу вказаного приміщення. ОСОБА_2 з свого боку вчинила дії та підготувала необхідні документи для продажу приміщення. Відповідач на домовлений час для укладення договору не зявився, не відповідає на дзвінки відповідача. ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Вказані правові висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З тексту поданої позивачем розписки від 18 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 3000 доларів США в якості завдатку за приміщення, яке знаходиться в м.Києві, вул.Драгоманова 18, що підтверджується розпискою. Цією ж розпискою встановлено обовязок відповідача повернути вищевказану суму до 01 липня 2015 року, якщо між сторонами не буде укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення.

При цьому із даної розписки не вбачається жодних домовленостей чи умов щодо отримання відповідачем коштів в розмірі 3000 доларів США у борг від позивача. З вказаної розписки вбачається, що відповідач отримав завдаток за приміщення та намір сторін укласти в подальшому договір купівлі-продажу вказаного приміщення.

Отже, з огляду на зміст розписки від 18.05.2015 року, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов'язань, які випливають із договору позики, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою немає.

На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_3