Справа № 346/6360/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1809/2015
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3;

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Маркелова Іванна Михайлівна та ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Маркелова І. М. та ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на незавершений будівництвом житловий будинок без господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що предметом договору купівлі продажу від 30.09.1995 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, є спірний незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, процент готовності якого на час укладення договору становив 11%. За час перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, процент готовності будинку становив 39%, і на даний час вказаний будинок включений у перелік майна у справі про поділ спільного майна подружжя.

Також апелянт зазначає, що судом не було досліджено підстави відібрання приватним нотаріусом згоди ОСОБА_11 на відчуження спірного будинку, зважаючи на те, що всі правовстановлюючі документи були видані на ім'я ОСОБА_6, і на час відчуження незавершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_8, ОСОБА_11 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 не перебував.

Також на думку апелянта, судом безпідставно було взято до уваги свідчення ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, оскільки такі не містять інформації щодо предмету доказування - спірного договору дарування від 31.01.2014 року.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, представник апелянта просила скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_6 та її представник доводи апеляційної скарги не визнали. Рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Треті особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Маркелова І.М. та ОСОБА_8, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 31.01.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1, та розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,06 га. призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - НОМЕР_1, відсоток готовності якого становив 39%.

Вказаний незвершений будівництвом житловий будинок був придбаний ОСОБА_19 у ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 30.09.1995 року. На момент купівлі відсоток готовності становив 11%. На час придбання незвершеного будівництвом житловий будинку, що став об'єктом стору між сторонами, ОСОБА_19 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 ( до 2003 року).

Зазначених обставин жодна з сторін не оспорює.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 вказував, що оспорюваний договір дарування порушує його законні права та інтереси, як співвласника незавершеного будівництвом житлового будинку, оскільки стан готовності вказаного житлового будинку значно збільшився за час його перебування в шлюбі з ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано доказів порушення його законних прав, як співвласника незавершеного будівництвом житлового будинку.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суджу Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні в засіданні Апеляційного суду, які б вказували на порушення його майнових прав, ОСОБА_2 не надав.

Так, відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечується, що незакінчений будівництвом житловий будинок, який є предметом оспорюваного договору дарування був придбаний відповідачем ОСОБА_10 під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, а отже був спільним сумісним майном подружжя.

Аналогічна норма містилася у Кодексі про шлюб та сім'ю України, що діяв на час придбання подружжям ОСОБА_19 та ОСОБА_11 спірного незакінченого будівництвом житлового будинку.

Як стверджує ОСОБА_19, після розірвання шлюбу з ОСОБА_11 спільно нажите майно вони не ділили. Зазначена заява ОСОБА_19 матеріалами справи не спростовується.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у 2003 році, подружжя ОСОБА_19- ОСОБА_2 між собою цивільно-правових угод, які б змінювали статус майна набутого до шлюбу, не укладало.

Жодних об'єктивних доказів того, що ступінь готовності, а отже і вартість майна - незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 була збільшена саме під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2, позивач не надав.

Натомість документи на придбання будівельних матеріалів, копії яких містяться у справі датовані 90-ми роками минулого століття (тобто до укладення шлюбу між сторонами) та вчинені на ім'я ОСОБА_13- батька ОСОБА_19

З вимогою про визнання спірного незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_2 до суду також не звертався.

Частиною 3 ст. 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Підпунктами 4.1., 4.2., 4.3 пункту 4 Глави І Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №295/5 встановлено, що правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, розірвання 04.09.2003 року шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, не припинило режим права спільної сумісної власності на майно, а саме незакінчений будівництвом житловий будинок, який є предметом оспорюваного договору дарування. А отже, при посвідченні договору дарування нотаріусом відповідно до порядку вчинення нотаріальних правомірно взято згоду ОСОБА_11

Що стосується показань свідків, допитаних судом, то такі оцінені судом виходячи з вимог ст. 212 ЦПК України.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається .

Керуючись ст.ст.218,307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв