справа №489/1419/15-ц
номер провадження 2/489/1216/15
ЗАОЧНЕ рішення Іменем україни
18 травня 2015 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
секретаря Коденко К.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПС-Нафта» (далі - ТОВ «СПС-Нафта»), треті особи -ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики
У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом після уточнення якого остаточно просив стягнути з ТОВ «СПС-Нафта» заборгованості за договором позики в сумі 1321666,65 грн.
У обґрунтування вимог вказано, що 29.09.2010 між сторонами укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 7000,00 дол. США строком користування до 30.09.2010 зі сплатою 1500,00 дол. США процентів за кожний місяць користування позикою.
22.12.2010 ОСОБА_4 пролонгував договір позики, зобов'язавшись виплатити проценти в сумі 1500,00 дол. США за кожний місяць користування коштами та повернути борг по першій вимозі позикодавця, а також отримав в позику додатково 1500,00 грн. зі сплатою 300,00 процентів за кожний місяць користування цією позикою.
15.01.2013 відповідачу надіслана вимога про сплату боргу на загальну суму 297150,00 грн., яку він не виконав.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечував.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений неодноразово. Заяву про розгляд справи за відсутності свого представника та письмових заперечень проти позову до суду не надавав.
Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 29.09.2010 між сторонами укладено договір позики № б/н, відповідно до якого позивач надав ТОВ «СПС-Нафта» позику в розмірі 7000,00 дол. США, які підприємство зобов'язалося повернути до 30.09.2010 в розмірі 8500,00 дол. США, а також сплатити проценти в порядку, в розмірі і в строки, передбачені цим договором.
Договір зі сторони ТОВ «СПС-Нафта» підписано директором ОСОБА_4 та скріплено печаткою підприємства.
22.12.2010 від відповідача в особі директора ОСОБА_4 надійшла заява про продовження договору позики від 29.09.2010 з зобов'язанням виплати процентів у розмірі 1500,00 дол. США за кожний місяць і повернення борг за першою вимогою. Одночасно підтверджено отримання відповідачем в борг 1500,00 грн. з зобов'язанням виплату процентів у розмірі 300,00 грн. за кожний місяць.
15.01.2013 відповідачу надіслана вимога про сплату боргу на загальну суму 297150,00 грн., яку він не виконав.
Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що відповідач є діючим підприємством.
Згідно частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За положеннями статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною першою статті 1050 наведеного Кодексу встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як встановлено судом, отримані відповідачем відповідно до договору та розписки кошти після пред'явлення вимоги позивачу не повернуті. Докази, які спростовували невиконання відповідачем зобов'язань, матеріали справи не містять.
За такого, суд приходить до висновку про правомірність звернення позивача до суду.
Як вбачається із змісту пунктів 1, 4 договору позики позивач надав в борг 7000,00 дол.США. У свою чергу, відповідач зобов'язався повернути 8500,00 дол.США. Окремо процентна ставка за користування коштами в договорі встановлена на рівні договірної (без значення конкретного розміру).
Таким чином, плата за позику сторонами встановлена в розмірі 1500,00 дол.США.
При розрахунку процентів по вказаному договору представник позивача виходив з письмової заяви відповідача від 22.12.2010.
Проте, перший пункт вказаної заяви лише містить пропозицію відповідача продовжити строк дії договору позики з зобов'язанням сплатити проценти в розмірі 1500,00 дол.США за кожен місяць.
Відповідно до статті 354 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Як вбачається із встановлених обставин, договір позики було укладено сторонами у простій письмовій формі за підписом обох сторін.
Заява ж відповідача підписана лише керівником ОСОБА_4 і містить лише пропозицію стосовно окремих умов договору.
Щодо отримання відповідачем в борг 1500,00 грн. із сплатою процентів в сумі 300,00 грн. за кожен місяць користування, то в цій частині заява фактично є розпискою, а тому стягнення боргу в цій частині є правомірним.
Задоволенню підлягають вимоги і в частині стягнення пені та штрафу, сплата яких передбачена пунктами 4, 8 договору позики.
Відповідно статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову (15,46 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 564,90 грн., а також з урахуванням положень статті 1 Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» 178,64 грн. (1218,00 х 40% / 60 х 22 (загальний час судових засідань)) витрат, понесених на оплату правової допомоги, що підтверджено квитанцією до прибуткового ордеру № 146 від 28.05.2015 на суму 5000,00 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПС-Нафта» на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 564,90 грн. (п'ятсот шістдесят чотири гривні 90 коп.) та витрати, понесені на правову допомогу, в сумі 178,64 грн. (сто сімдесят вісім гривень 64 коп.).
У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Суддя І.В.Коваленко
Повний текст заочного рішення
підписано 19.05.2015