АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А.Д., Чупікової В. В.,

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), про визнання правочину таким, що був укладений, визнання права власності на рухоме майно, скасування акту опису та арешту майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції про визнання правочину таким, що був укладений, визнання права власності на рухоме майно, скасування акту опису та арешту майна.

Зазначав, що 20 серпня 2009 року він купив у відповідача ОСОБА_4 автомобіль марки ГАЗ, модель 32213224, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 за ціною 6000 гривень, яка була еквівалентною 800 доларів США.

На підтвердження укладення угоди ОСОБА_4 видав йому розписку та надав довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом.

У травні 2014 року його (позивача) було зупинено працівниками ДАІ і він дізнався про те, що на зазначений автомобіль накладено арешт з метою стягнення за судовим рішенням боргу ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Державним виконавцем описано та накладено арешт на автомобіль.

Посилаючись на порушення його прав як власника автомобіля, позивач просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля таким, що був укладений 20 серпня 2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_4, визнати за ним право власності на автомобіль, скасувати акт опису та арешту майна.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У справі встановлено, що власником автомобіля марки «ГАЗ», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 є відповідач ОСОБА_5

Це стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 01 квітня 2008 року.

Також встановлено, що 20 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_5 надав довіреність строком на десять років, якою уповноважив ОСОБА_1 або ОСОБА_6 керувати, зняти з обліку в органах ДАІ та відчужити автомобіль (а.с.14).

Зі змісту розписки від 20 серпня 2009 року (а. с. 13) убачається, що відповідач ОСОБА_5 у рахунок купівлі-продажу автомобіля отримав від позивача ОСОБА_1 6000 гривень, що еквівалентно 800 доларів США.

Сторони домовилися, що на першу вимогу ОСОБА_1 ОСОБА_4 укладе з ним договір купівлі-продажу автомобіля.

27 травня 2014 року державним виконавцем Садгірського ВДВС Чернівецького міськуправління юстиції описано та накладено арешт на спірний автомобіль з метою забезпечення виконання судового рішення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу: сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимоги п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, яким довіреність на розпорядження автомобілем в інтересах довірителя не є договором купівлі-продажу.

Встановивши, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладено і що власником автомобіля є саме відповідач ОСОБА_4, суд першої інстанції з урахуванням наведених норм матеріального права підставно відмовив у позовних вимогах про визнання правочину таким, що був укладений, визнання права власності на рухоме майно, скасування акту опису та арешту майна.

Відповідно доводи апелянта про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Передача позивачем відповідачу ОСОБА_4 коштів за автомобіль, як про це зазначає апелянт, не свідчить про укладення у належній формі договору купівлі-продажу автомобіля, а свідчить лише про передачу вказаних коштів як авансу за наступний можливий продаж відповідачем автомобіля.

Апелянт розцінює розписку від 20 серпня 2009 року як письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки він підтверджує як оплату так і факт передачі автомобіля.

Проте фактична передача автомобіля не свідчить про укладення договору саме купівлі-продажу.

Із змісту розписки слідує, що автомобіль передано на підставі довіреності, а договір купівлі-продажу сторони мали укласти у подальшому.

Апелянт з посиланням на ст. 41 Конституції України, ст. 344 ЦК України зазначає про набуття ним у власність автомобіля, оскільки він добросовісно заволодів автомобілем та продовжує ним відкрито та безперервно володіти.

Однак у справі встановлено, що спірний автомобіль перейшов у користування позивача на підставі довіреності, строк дії якої не сплив, а тому за відсутністю критерію «заволодіння майном» норма ст. 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягає.

Дійшовши висновку про безпідставність та недоведеність вимог ОСОБА_1 про визнання правочину таким, що був укладений, визнання права власності на рухоме майно, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у позові в частині скасування акту опису та арешту майна.

Тому доводи апелянта про неправильність рішення суду у цій частині є необгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясовних обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.Д. Галичанський

В. В. Чупікова