Номер провадження: 22-ц/785/4173/15
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року по справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи ОСОБА_6 про витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи ОСОБА_6, який було уточнено та просив суд визнати недійсним договір дарування квартири НОМЕР_1 розташованої в АДРЕСА_1 від 10 жовтня 2001 року, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 квартиру НОМЕР_1 розташовану за адресою АДРЕСА_1, та повернути її законному власнику ОМР; виселити з квартири НОМЕР_1 розташованої в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8., посилаючись на те, що ОСОБА_5 уклав договір по даруванню вказаної квартири, яка йому не належала, у зв'язку з встановленням фальсифікації рішення Київського районного суду від 15.05.2001 року, тому договір дарування є недійсним і повинен бути визнаним недійсним. Право власності на квартиру залишається за ОМР, так, як до вчинення протиправних дій квартира не була приватизована. У зв'язку з тим, що відповідно довідки, наданої КП ЖКС "Вузівський" в даний час в квартирі зареєстровані ОСОБА_7 як добросовісний набувач, та член його сім'ї ОСОБА_8, представник позивача просив витребувати вказану квартиру від добросовісного набувача, та виселити його та членів його сім'ї зареєстрованих у квартирі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ОМР задоволено, визнано недійсним договір дарування квартири НОМЕР_1, розташованої в будинку АДРЕСА_1 від 10 жовтня 2001 року, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та повернуто її законному власнику ОМР, виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири НОМЕР_1, будинку АДРЕСА_1.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов заступника прокурора Київського району м. Одеси суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Левенець Т.П., посвідчений договір дарування квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, який зареєстровано в реєстрі №4588. 3гідно вказаного договору дарувальником було ОСОБА_5, якому квартира нібито належала на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2001 року винесеного по справі №4-5691/2001, а обдарованим був ОСОБА_4

Для посвідчення договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. було надано підроблене рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2001 року по справі №4-5691/2001 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 По даному факту за ст.358 КК України прокуратурою Київського району м. Одеси порушено кримінальну справу. Окрім того згідно довідки наданої Київським районним судом, станом на 14.01.2002 року цивільна справа про спір між виконкомом Київської районної ради та ОСОБА_5 про визнання дійсним правочину купівлі-продажу квартири НОМЕР_1розташованої в АДРЕСА_1 не розглядалась.

На момент вчинення вищезазначеного правочинну спірна квартира НОМЕР_1 розташована в будинку АДРЕСА_1 не була ніким приватизована та перебувала на балансі Одеської міської ради.

Таким чином в результаті вищезазначеного правочину з власності ОМР незаконно вибула вищезазначена квартира.

19 листопада 2001 року ОСОБА_4 продав вказану квартиру ОСОБА_10 15 березня 2002 року ОСОБА_10 продав зазначену квартиру ОСОБА_11

21 січня 2003 року ОСОБА_11 продав спірну квартиру ОСОБА_12, який і є в даний час власником зазначеної квартири.

Під час укладання вищезазначених договорів купівлі-продажу у спірній квартирі проживав та був постійно зареєстрований ОСОБА_13, який з 18 жовтня 2001 року по 22 листопада 2002 року знаходився на лікуванні в Одеській психіатричній лікарні.

Згідно ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно приписів ст.243 ЦК України (в редакції 1964 року, яка діяла на момент здійснення правочину) по договору дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до приписів ч. 1 ст.48 ЦК України (в редакції 1964 року) угода, яка не відповідає вимогам закону є недійсною.

На підставі вищезазначеного судом правильно визнано, що ОСОБА_5 було здійснено відчуження майна по договору дарування від 10 жовтня 2001 року, яке йому не належало і тому договір дарування від 10 жовтня 2001 року є недійсним.

Право власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 залишається за Одеською міською радою, так, як до вчинення протиправних дій квартира не була приватизована.

Таким чином, усі послідуючі угоди укладенні по відчуженню зазначеної квартири є незаконними.

Відповідно до приписів ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно довідки №315 від 31.01.2011 року наданої КП "ЖКС "Вузівський"в даний час в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ст.109 Житлового Кодексу УРСР Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У даному випадку для встановлення порушеного права Одеської міської ради яка є власником квартири АДРЕСА_1, суд вважає доведеним у судовому засіданні вимоги щодо виселення з вищевказаної квартири ОСОБА_3 як добросовісного набувача у якого позивач витребує нерухоме майно та члена його сім'ї ОСОБА_2, які зареєстровані у вказаної квартирі. У судовому засіданні, з боку представника відповідача не були спростовані данні щодо кількості зареєстрованих та проживаючих у квартирі АДРЕСА_1 осіб на день ухвалення рішення.

Стосовно заяви представника відповідача про повноваження заступника прокурора Київського району м. Одеси подавати заяву в інтересах Одеської міської ради, суд виходить з наступного:

Відповідно п.2 ст. 45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Обсяг і межі повноважень прокурора, який бере участь у судовому процесі, визначаються нормами Закону України "Про прокуратуру"та процесуальним законодавством України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійснені загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності, та господарювання тощо. Конституційний Суд України розтлумачив, що процесуальне представництво прокурора в контексті пункту 2 ст. 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

З урахуванням того, що "інтереси держави", є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судом правильно розглянуто заяву представника відповідача щодо спливу терміну позовної давності. Суд, у даному випадку вважає, що по вимогам про захист інтересів Одеської міської ради з власності якої незаконно була вилучена квартира АДРЕСА_1, не сплинув термін позовної давності.

Досліджуючи обставини суд, встановив що у січні 2003 року прокурор Київського району м. Одеси звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_14 до ОСОБА_3, треті особи -Одеська міська рада, Київська районна адміністрація, про визнання недійсним договору дарування 10.10.2001 року укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення та вселення. Рішенням Київського районного суду від 05.03.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.06.2009 року, позов прокурора задоволено. Ухвалою Верховного Суду України від 12.05.2010 року рішення Київського районного суду та ухвала апеляційного суду Одеської області скасовано. Згідно вищенаведеної ухвали верховного Суду України саме власник житлового фонду, має право витребувати своє майно. Тому 01.03.2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси подав позовну заяву в інтересах Одеської міської ради. Суд, вважає, що саме після винесення ухвали Верховним Судом України від12.05.2010 року було встановлено порушення прав саме Одеської міської ради, і позов про захист її інтересів подано у термін, передбачений ст. 257 ЦПК України.

Посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежного його повідомлення про розгляд справи, порушення судом його процесуальних прав, що позбавляло можливості довести свою правильну позицію у суді є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини у повному обсязі досліджено у судовому засіданні.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко