УХВАЛА

21 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого Баряка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, зазначивши, що в провадженні державного виконавця Маліновського А.А. знаходиться виконавче провадження по виконавчому напису № 1671 від 21.07.2014 року по зверненню стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Належна заявнику квартира підпадає під дію Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому стосовно неї заборонено вчиняти дії, що можуть призвести до примусової реалізації, в силу чого заявник вважає, що дії державного виконавця є такими, що не грунтуються на законі, а тому вважає, що його права порушені і просить суд визнати незаконними дії головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 по зверненню стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, незаконними та просить зупинити виконавче провадження № 45062324, відкрите на підставі виконавчого напису № 1671 від 21.07.2014 року на час дії ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заявник в судове засідання не зявився, проте звернувся до суду з заявою про розгляд скарги у його відсутність.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги був належним чином повідомлений, проте звернувся до суду з заявою про розгляд скарги у його відсутність.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд встановив, визначив та дослідив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини:

Відповідно до Кредитного Договору № 06-2.1/1028 від 07.11.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) надав ОСОБА_1 кредит у сумі 47000,00 дол. США з цільовим використанням кредиту - придбання однокімнатної квартири. (а.с. 2-5).

Зміст постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45062324 від 16.10.2014 року, винесеної головним державним виконавцем Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_2, вказує, що при примусовому виконанні виконавчого напису № 1671, виданого 21.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на квартиру номер 41, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Квятека, 16а, що належить на праві власності ОСОБА_1 та за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 595633,01 грн., було накладено арешт на вище зазначену квартиру, що належить боржнику. (а.с. 8).

Акти головного державного виконавця Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_2 від 19.03.2015 та 27.08.2015 року, зазначають, що державним виконавцем, при виконанні виконавчого напису № 1671 виданого 21.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» коштів в сумі 595633,01 грн., було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3, для опису майна боржника та опису і арешту відповідної квартири, однак за вказаною адресою двері ніхто не відчинив (а.с. 6,7).

Зміст довдки МКП ЖЕК № 12 м. Вінниця зазначає, що власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, - є ОСОБА_1, який разом зі своєю дружиною та малолітнім сином зареєстровані в даній квартирі. (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (надалі по тексту Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, зі змісту вище зазначеної норми законодавства вбачається, що виконавче провадження це, в тому числі, сукупність дій державного виконавця, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених, окрім спеціального закону, іншими законами.

В данному випадку іншим законом щодо особливостей врегулювання зазначених заявником правовідносин є Закон України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року (надалі по тексту Закон № 1304-VII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII, зазначаєтся, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, зі смісту вище зазначеної норми вбачається наявність заборони, встановленої на рівні закону, щодо можливості здійснити примусове стягнення на відповідне нерухоме житло, при цьому така заборона безпосередньо пов'язана з наявністю відсутності згоди власника відповідного майна на здійснення примусового стягнення.

Разом з тим, норми Закону № 1304-VII не зупиняють дію норм інших законів, в тому числі норм Закону 606-XIV.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 17, 18, 19, 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, здійснивши в послідуючому неупереджено, своєчасно і в повному обсязі необхідні виконавчі дії, направлені на реальнее виконання виконавчого документа.

Системний аналіз вище зазначених норм законодавства дає суду підстави вважати, що державний виконавець, в силу вимог Закону № 606-XIV зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ, якщо він відповідає вимогам закону, і відкрити виконавче провадження, здійснивши в подальшому виконавчі дії, направлені на встановлення обставин наявності чи відсутності відповідного нерухомого майна, обставин проживання боржника в такому майні, яке є його єдиним житлом та інші обставини, що охоплюються нормою ч. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII, в тому числі обставини щодо наявності або відсутності згоди власника на примусове стягнення відповідного майна, і лише після вчинення всіх необхідних виконовчих дій по встановленню наявності чи відсутності заборони на примусове стягнення майна, передбаченої Законом № 1304-VII повинен виконати вимоги п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, при цьому державний виконавець в період здійснення виконавчих дій з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту встановленню наявності чи відсутності заборони на примусове стягнення майна, передбаченої Законом № 1304-VII не повинен приймати рішення про накладення арешту на таке майно, оскільки в розумінні норми ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV арешт майна є окремою складовою механізму реалізації звернення стягнення на майно боржника, а відтак є самостійною ознакою звернення стягнення на майно боржника в примусовому порядку.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

За даних обставин, враховуючи, що в силу вимог ч. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII встановлена заборона на примусове стягнення майна, що належить на праві власності заявнику, а саме: квартира № 41, по вул. Квятека , буд. 16а, м. Вінниця, проте дана норма законодавства не зупиняє дію вимог ст.ст. 11, 17, 18, 19, 25 Закону № 606-XIV, згідно яких державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, здійснивши в послідуючому неупереджено, своєчасно і в повному обсязі необхідні виконавчі дії, з врахуванням змісту виконавчого документа, який, в данному випадку, стосується звернення стягнення на житло, направлені, в тому числі на встановлення наявності чи відсутності заборони на примусове стягнення відповідного майна, передбаченої Законом № 1304-VII, при цьому державний виконавець в період здійснення виконавчих дій з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту встановленню наявності чи відсутності заборони на примусове стягнення майна, передбаченої Законом № 1304-VII не повинен приймати рішення про накладення арешту на таке майно, оскільки в розумінні норми ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV арешт майна є окремою складовою механізму реалізації звернення стягнення на майно боржника, а відтак є самостійною ознакою звернення стягнення на майно боржника в примусовому порядку, що в данному випадку державному виконавцю заборонено здійснювати на рівні Закону № 1304-VII, в силу чого в даних правовідносинах дії державного виконавця в частині здійснення арешту та намагання здійснити опис належної ОСОБА_1 квартири № 41, що розташована по вул. Квятека, буд. 16а, в м. Вінниці є неправомірними, а тому в частині вимог про визнання дій державного виконавця незаконними скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки в іншій частині здійснення дій державним виконавцем є правовірним.

Разом з тим, вимога заявника про зупинення відповідного виконавчого провадження задоволенню не підлягає, оскільки суд не наділений повноваженнями щодо зупинення виконавчого провадження, що є виключною компетенцією та повноваженнями державного виконавця, при цьому, суд звертає увагу на те, що в даних правовідносинах, в розумінні вимог ст.ст. 37, 38 Закону № 606-XIV відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження.

Однак, в силу норми ч. 2 ст. 387 ЦПК України щодо можливості судом іншим шляхом поновити порушені права чи свободи заявника у разі встановлення обгрунтованості скарги та визнання оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності неправомірними, з огляду на норму п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, суд вважає за необхідне зобовязати державного виконавця встановити наявність або відсутність обставин заборони на примусове стягнення відповідного майна боржника, передбачені нормою ч. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII, склавши відповідний акт, як того вимагає норма ч. 2 ст. 47 Закону № 606-XIV, з послідуючим розглядом питання щодо можливості прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з наявною встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника, розяснивши стягувачу право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом одного року з моменту закінчення дії відповідної заборони, що передбачено вимогами ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV.

На підставі викладеного та керуючись ст. 386, 387 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 в частині винесення постанови про накладення арешту на належну ОСОБА_1 квартиру № 41, що розташована по вул. Квятека, буд. 16а, в м. Вінниці та в частині намагання здійснити опис належної ОСОБА_1 квартири № 41, що розташована по вул. Квятека, буд. 16а, в м. Вінниці.

В іншій частині вимог відмовити.

Зобовязати головного державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 встановити наявність або відсутність обставин заборони на примусове стягнення належної ОСОБА_1 квартири № 41, що розташована по вул. Квятека, буд. 16а, в м. Вінниці, передбачені нормою ч. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII, склавши в порядку вимог ч. 2 ст. 47 Закону № 606-XIV відповідний акт, з послідуючим розглядом питання щодо можливості прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з наявною встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника, розяснивши стягувачу право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом одного року з моменту закінчення дії відповідної заборони, що передбачено вимогами ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV.

Про виконання ухвали Вишенському відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції в місячний строк з дня одержання ухвали повідомити суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя