у х в а л а

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», Державної виконавчої служби України, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, визнання права власності за касаційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2009 року між ОСОБА_4 та ним було укладено договір дарування, за яким він прийняв як дарунок земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями. На належну йому земельну ділянку головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на підставі акту опису та арешту від 27 січня 2012 року було накладено арешт на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»).

У зв'язку з викладеним позивач на підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», положень ЦК України про захист права власності просив виключити майно з акту опису й арешту та зняти арешт з належної йому земельної ділянки, а також, враховуючи, що його право власності не визнається й оспорюється, визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2015 року, позов ОСОБА_3 частково задоволено. Виключено з акту опису й арешту майна від 27 січня 2012 року земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), що належить ОСОБА_3, та звільнено майно з-під арешту. У задоволенні решти позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять судові рішення змінити, задовольнивши позов повністю, а ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» - судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та знімаючи арешт з майна, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач є власником спірної земельної ділянки на підставі договору дарування, укладеного задовго до накладення арешту на майно для виконання рішення суду, де боржником є інша особа. Відмовляючи у вимозі про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, суди послались на те, що позивач є власником майна згідно із договором, що відповідає вимогам закону, тому ця вимога є зайвою.

Зазначені висновки судів відповідають фактичним обставинам справи, установленим відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Судом установлено, що 24 квітня 2009 року ОСОБА_4 згідно з двома договорами дарування подарував ОСОБА_3, позивачу у справі, житловий будинок № АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією самою адресою. Право власності на земельну ділянку за позивачем зареєстровано в установленому порядку 28 квітня 2009 року (т.1, а.с.8). Державний акт на земельну ділянку позивачем не отримано у зв'язку із тим, що 20 березня 2009 року працівниками податкової міліції були вилучені з управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації всі правовстановлюючі документи на земельні ділянки по АДРЕСА_1. Крім того, ухвалою суду від 19 жовтня 2009 року на забезпечення позову ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості було накладено арешт на спірну земельну ділянку.

Договір дарування земельної ділянки є чинним, оскільки ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року було відмовлено в позові про визнання договору дарування фіктивним (т.2, а.с. 152-157).

Судом також установлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 грудня 2010 року на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 725 965,89 доларів США, що еквівалентно 45 864 986 грн 68 коп. та 1 100 грн штрафу за невиконання зобов'язання.

На виконання цього рішення суду відкрито виконавче провадження, а актом опису й арешту майна від 27 січня 2012 року описано та арештовано земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1). В акті зазначено, що майно належить боржнику - ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS76002.html?pravo=1> судам роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Задовольняючи позов, суди вірно виходили з положень ст. 722 ЦК України, згідно з якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, що посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунку.

Оскільки позивач, ОСОБА_3, прийняв дарунок, він став власником спірної земельної ділянки, оскільки документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала в приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом на право власності на земельну ділянку, яка була відчужена, є належним правовстановлювальним документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Отже, доводи касаційної скарги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про те, що ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки і зазначена норма права не поширюється на нерухому річ, так як відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухому річ за позивачем не зареєстровано, є безпідставні, так як правило ч. 1 ст. 722 ЦК України є спеціальною нормою і щодо нерухомого майна, у тому числі і стосовно ст. 334 ЦК України.

Крім того, судом установлено і сторонами не оспорюється, що позивач є власником жилого будинку за місцем знаходження спірної земельної ділянки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2011_12_09/pravo1/T012768.html?pravo=1>, ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну ділянку, суди вірно виходили з того, що його право власності підтверджено договором дарування, що відповідає вимогам ст. 722 ЦК України. При цьому колегія суддів зазначає, що держану реєстрацію права власності на земельну ділянку (оскільки арешт з майна знято) він може здійснити шляхом вчинення на державному акті відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору дарування (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик