АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/1356/15 Головуючий 1-ї інстанції Калиновська Л.В..
Справа №619/2363/1-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олена Миколаївна, Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання правочинів недійсними та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_4, третьої особи: приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Коробець О.М. (надалі - ПН ДНО Коробець О.М.), Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області (надалі - Дергачівська ДНК Х/о), в якому, з урахуванням уточнень від 29.07.2014року, просив: 1.визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом 06.06.2006року, видане на ім'я ОСОБА_6 та яке посвідчено Дергачівською ДНК Х/о за реєстровим №2-1918; 2.визнати недійсним спадковий договір, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений 28.10.2009року ПН ДНО Коробець О.М. за реєстровим №4426; 3.визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що його батькам - батьку ОСОБА_7 та матері ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_7. Після його смерті залишилася спадщина, а саме 1/2 частина зазначеного будинку. Спадкоємцями за законом після його смерті були дружина ОСОБА_6 та двоє синів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Всі троє спадкоємця прийняли спадщину фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Тобто кожний з них успадкував по 1/6ч. вказаного вище житлового будинку. Однак, спадкові права у визначеному законом порядку вони не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_6. Після її смерті залишилася спадщина, а саме 1/2 частина вказаного житлового будинку, що належала їй праві спільної сумісної власності разом з чоловіком, а також 1/6 частина, що належала їй у порядку спадкування після його смерті, а усього їй належало - 2/3 частини будинку.

За життя мати залишила заповіт, посвідчений 20 січня 2000 року секретарем виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за реєстровим №23, згідно якого заповіла все своє майно в рівних частках своїм синам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Позивач зазначає, що спадщину після її смерті він прийняв шляхом подачі відповідної заяви до Дергачівської державної нотаріальної контори, а його брат ОСОБА_2 спадщину не прийняв. Позивач вважає, що його частина у спадку буде становити - 5/6 частин житлового будинку, а саме 1/6ч. після смерті батька та 2/3ч. після смерті матері.

Позивач вказує, що йому стало відомо про існування спадкового договору, укладеного його матір'ю ОСОБА_6 з її онуком - ОСОБА_4, який посвідчено 28.10.2009року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим №4426. На підставі цього договору мати передала у власність ОСОБА_4 після своєї смерті частину житлового будинку, яка належала безпосередньо йому - позивачу. Вказаний спадковий договір, на його думку, є недійсним, оскільки на момент його укладання мати була вже незрячою, а тому не могла його прочитати, підписати та належним чином висловити свою волю. Окрім того, набувач ОСОБА_4 не виконував свої зобов'язання за цим договором, т.я. утримання, догляд, поховання та інші обов'язки, визначені у п.6 оспорюванного договору, здійснювали позивач та його брат ОСОБА_2

В судовому засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість.

Представник відповідача Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, але подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. не з'явилася, у поданих письмових поясненнях заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність.

Третя особа: Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки свого представника не повідомила.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на не повне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Так, судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, було побудовано на спільні сумісні кошти подружжя - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в період шлюбу. Шлюб між ними був зареєстрований 04.02.1946року (а.с.118 - свідоцтво про укладання шлюбу).

Від шлюбу вищеназване подружжя мало двох дітей - синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

На момент смерті ОСОБА_2 у спадковому будинку проживала і була зареєстрована тільки його переживша дружина - ОСОБА_6, про що свідчить довідка Русько-Лозівської сільради (а.с.119).

Їхні сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на той час мали свої сім'ї, з якими постійно проживали окремо і були зареєстровані за іншими адресами.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 20 січня 2000 року секретарем виконкому Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за реєстровим №23, згідно якого заповіла все своє майно в рівних частках кожному із синів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради від 09.11.2004року на ім'я ОСОБА_7 видано 18.05.2005року свідоцтво про право власності на житловий будинок, загальною площею 109,20кв.м, житловою площею 48,50кв., з відповідними надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 1500кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.201-202).

Отже, на момент смерті ОСОБА_7 правовстановлюючого документу на підтвердження його права власності на спірний будинок або на якусь його частину не існувало. За таких обставин, посилання позивача на те, що після смерті батька він прийняв спадщину фактично є безпідставними, оскільки спадкової маси на той час не було.

Отримавши вищевказане свідоцтво про право власності на будинок, ОСОБА_6 звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на 1/2ч. вищезазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 та на 1/2ч. цього будинку в порядку права власності на спільне майно подружжя.

06 червня 2006 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровими №2-1916 та №2-1918 ОСОБА_6 видані два свідоцтва: одне - про право власності на 1/2ч. спірного житлового будинку з надвірними будівлями в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, інше - про право власності на 1/2ч. цього ж житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 Вказані свідоцтва пройшли державну реєстрацію (а.с.131-132).

28.10.2009року ОСОБА_6 уклала зі своїм онуком ОСОБА_4 спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим №4426. Відповідно до умов договору ОСОБА_6 передавала після своєї смерті у власність ОСОБА_4 належний їй на праві приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В цьому договорі зазначено, що за згодою сторін на ОСОБА_4 покладено обов'язки забезпечувати відчужувача - харчуванням, лікувальними засобами та в разі смерті поховати на цвинтарі в с. Руська Лозова (а.с.146-147).

Згідно ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторонни (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа (ст.1303 ЦК України).

Відповідно до положень ст.1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

На майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі є нікчемним (ч.ч.1,2 ст.1307 ЦК України).

ОСОБА_6 померла - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.80 - ксерокопія свідоцтва про смерть).

Після смерті ОСОБА_6 набувач спадкового майна ОСОБА_4 оформив на себе право власності в цілому на спірний житловий будинок, про що свідчить витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно довідки від 22 липня 2014 року за №1438/01-16, виданої Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, після смерті ОСОБА_6 її син - позивач у справі ОСОБА_1 звернувся до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.34).

За життя, а саме з моменту укладання спадкового договору і до своєї смерті, ОСОБА_6 ніколи не ставила питання про розірвання спадкового договору, в тому числі з підстав невиконання або не належного виконання взятих на себе зобов'язань набувачем спадкового майна. Ця обставина свідчить проте, що ОСОБА_4 виконував свої обов'язки стосовно надання бабусі продуктів харчування, ліків тощо. Також, він разом з батьком ОСОБА_2 займався церемонією похованням бабусі на кладовище.

Оспорюючи спадковий договір ОСОБА_1 зазначає, що на момент укладення правочину його мати ОСОБА_6 була не зряча, у зв'язку з чим не могла його прочитати та підписати. Але, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивач не надає, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обов'язком.

Разом з тим, будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції ПН ДРНО Х/о Коробець О.М. пояснила, що при посвідченні нею спадкового договору сторони правочину перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, діяли добровільно, розуміючи значення своїх дій. Волевиявлення їх було вільним і відповідало їх внутрішній волі, даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На вказаному договорі міститься власноручно зроблений підпис відчужувача ОСОБА_6, чим спростовується твердження позивача стосовно, того що вона не могла підписати спадковий договір.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У відповідності до п.7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Між тим, позовна заява ОСОБА_1 не містить посилань в чому полягає недійсність спадкового договору, тобто які вимоги закону сторонами не були дотримані при вчиненні цього правочину з посиланням на конкретну норму закону.

Ухвалюючи у справі рішення та відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ним права власності на 5/6ч. спірного будинку та визнання недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом і спадкового договору.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 30ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -