Справа № 158/2411/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/1479/15 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача Ліпкевича І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 грудня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 667/ФКВ-07 від 03.09.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, у розмірі 587 068 (п'ятсот вісімдесят сім тисяч шістдесят вісім) грн. 55 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки:

- житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кульбицькою І.В. за реєстровим № 1377, зареєстрованого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 31.08.2007 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 16283464, номер запису 52, в книзі 1;

- земельну ділянку площею 0,1521, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Ківерцівським районним відділом земельних ресурсів 30.08.2007 року на підставі договору дарування від 29.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кульбицькою І.В. за реєстровим № 1380, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за АТ «Дельта Банк».

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргі підтримав, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 667/ФКВ-07, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 59500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,3 % на рік з кінцевим терміном повернення - 02.09.2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки № 667/Zфквіп-07, посвідчений 03.09.2007 року Кульбицькою І.В., приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального Волинської області за реєстровим № 1442, згідно якого відповідачем в іпотеку банку було передано: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1521 га, що знаходиться там же.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Статтями 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону N 898-IV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобов'язання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором (пункт 4 іпотечного договору).

Як вбачається зі змісту п. 2.1.1. договору іпотеки від 03 вересня 2007 року у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зазначену норму закону також прописано і в договорі іпотеки, який був укладений між відповідачем та ПАТ «Дедьта Банк».

Враховуючи встановлені вимоги матеріального права допускається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦПК України має право вимагати застосування його судом.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Статтею 3 Закону N 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Частиною 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Тобто зазначена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки має тимчасовий характер і не є підставою для відмови у позові.

На думку колегії суддів, дія Закону про мораторій не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Дельта Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно.

Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Що стосується застосування строку позовної давності, то в даному випадку цей строк стороною не пропущено на тій підставі, що у 2012 році АТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено, а відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Доводи апеляційної скарги про неправильний розмір заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки розмір заборгованості відповідає наявним в матеріалах справи розрахункам, а будь-яких доказів, які б спростовували даний розрахунок, стороною відповідача не надано.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: