АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи:Головне управління юстиції у м. Києві,ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, припинення права власності на 1/3 частину будинку та визнання права власності на 1/3 частину будинку,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що з квітня 1990 року вона та ОСОБА_5 почали проживати однією сім»єю в належній ОСОБА_5 на праві власності 1/3 частині житлового будинку, розташованого за адресою:м. Київ АДРЕСА_1. Вони мали близькі стосунки, пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки , піклувалися один за одним. 25 січня 2003 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві,про що в книзі реєстрації актів одруження було зроблено актовий запис за №21 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті була відкрита спадщина на вказану частку будинку, яку вона прийняла.

Весною 2012 року їй та її доньці ОСОБА_4 сторонні особи запропонували віддати належну їм частку будинку, яку вони придбали відповідно до договору купівлі-продажу в 1987 році та частку будинку, яку вона успадкувала після смерті другого чоловіка ОСОБА_5. Оскільки вони відмовились це зробити, їх почали шантажувати тим,що вона не доведе факт розірвання шлюбу з першим чоловіком і згодом надали повторне свідоцтво про шлюб її та першого чоловіка серії НОМЕР_2 видане 21 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, незважаючи на те, що в 1965 році шлюб між нею та першим чоловіком було розірвано, але рішення суду про розірвання шлюбу з архіву суду зникло і залишилося лише рішення про поділ майна та стягнення аліментів на доньку.

З вказаних підстав відповідач пред»явив позов про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину будинку, яка належала померлому, припинення її права власності на цю частку будинку та виселення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року,яке набрало законної сили,позов задоволено і ОСОБА_3 визнано спадкоємцем п»ятої черги за законом.

ОСОБА_2, посилаючись на те, що проживала з ОСОБА_5 однією сім»єю з квітня 1990 року, просила даний позов задовольнити та визнати її спадкоємцем останнього четвертої черги.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд не з»ясував всі обставини її проживання з ОСОБА_5,помилково ототожнив два різних поняття проживання чоловіка та жінки як подружжя та проживання однією сім»єю не менше ніж п»ять років, які є різними правовідносинами та породжують різні правові наслідки. Суд не застосував при вирішенні спору ст.1264 ЦК України, якою передбачена четверта черга у праві на спадкування за законом для осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 25 січня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року , уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві,про що в книзі реєстрації актів одруження було зроблено актовий запис за № 21 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1.

05.08.2010 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого ОСОБА_5 як його дружині, яке складалось з 1/3 частини будинку АДРЕСА_1

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, вказане свідоцтво було визнано недійсним з тих підстав, що 28.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було анульовано актовий запис № 21 про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , складений 21.02.2003 року, оскільки остання під час укладання вказаного шлюбу перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 21.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області. Визнано право власності на належну померлому ОСОБА_5 1/3 частину спірного будинку за ОСОБА_3, який є рідним племінником ОСОБА_5 ( а.с.5-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, пред»явивши даний позов, ОСОБА_2 просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з квітня 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року , зазначаючи про необхідність встановлення такого факту для визнання її спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_5 на підставі ст. 1264 ЦК України, припинивши при цьому право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві , визнавши за нею право власності на вказане спірне майно ( а.с. 2-4 ).

Зазначені позовні вимоги ОСОБА_2 в подальшому не змінювала та не уточнювала.

Розглянувши дані позовні вимоги, суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав того, що встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу можливе лише за умови, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, проте як ОСОБА_2 у вказаний нею період перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, що виключає можливість застосування ст. 1264 ЦК України.

Колегія суддів вважає таке рішення суду законним та обґрунтованим ,відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано ст. 1264 ЦК України, на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно із спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, що і враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Посилання ОСОБА_2 про те, що суд помилково ототожнив два різних поняття проживання чоловіка та жінки як подружжя та проживання однією сім»єю не менше ніж п»ять років також на увагу не заслуговують, оскільки позивач пред»явивши даний позов просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, тобто однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу.

До того ж, Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім»єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім»ї, тощо.

Вказуючи в апеляційній скарзі про те, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім»єю не як чоловік та жінка як подружжя без реєстрації шлюбу, а як чоловік та жінка однією сім»єю, ОСОБА_2 свій статус , як члена сім»ї спадкодавця відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України, не визначає.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що сам факт реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_5, який в подальшому було анульовано після смерті спадкодавця , підтверджує ту обставину, що останні проживали один з одним як подружжя, а не як інша особа, яка була пов»язана зі спадкодавцем спільним побутом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -