АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5196/15 Справа № 187/189/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Соловйов І. М. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Петриківський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. Позивач зазначав, що у 2003 році на підставі договору дарування він набув права власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач - ОСОБА_2, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2006 року по 18 вересня 2014 року, залишається зареєстрованою в даному будинку, але не проживає в ньому, позивач просив визнати її такою, що втратила право користування житлом та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації за даною адресою (а.с. 2-3).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 39-40).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 46-49).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору дарування від 19 грудня 2003 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

08 серпня 2006 року Виконкомом Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 04 (а.с. 7).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

Відповідно до довідки виконкому Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 160 від 17 лютого 2015 року відповідач зареєстрована в АДРЕСА_1, де фактично не проживає з 31 липня 2014 року (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації з 31 липня 2014 року, тобто менше одного року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідача не можна вважати особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки позивач, як власник будинку, хоча і має право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї і відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК він не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі № 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 року). Подібне у справі № 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 року).

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: