АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №759/22403/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10004/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В..
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
10 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Усика Г.І., Соколової В.В. при секретарі Бугаю О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання видачі дублікату трудової книжки, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним та недійсним звіт про проведення службового розслідування від 17 грудня 2014 року з додатками до нього, що став підставою для її звільнення; скасувати наказ № 749-зв від 17.12.2014р. щодо звільнення ОСОБА_3 18.12.2014 року згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України; поновити її на посаді фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення №18 АТ «Сбербанк Росії»; стягнути з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення запису про її звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України; стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 6 090 грн., вартість отриманої правої допомоги в розмірі 3 166,80 грн.. Посилалася на те, що з 13.11.2012 року вона працювала на посаді фахівця обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення №18 АТ «Сбербанк Росії», проте 18.14.2014 року звільнена за упередженим ставленням роботодавця до неї. В матеріалах службового розслідування зазначені порушення, а саме, що 22.10.2014 року вона відобразила в АСБ Б2 операцію «видача з поточного рахунку клієнта (ОСОБА_5.) через касу грошових коштів у сумі 30 000 грн. без фактичної присутності клієнта у касовій кабіні без фактичної видачі грошей. Одночасно вказано, що протягом 3-х днів вона зарахувала 30 000 грн. на рахунок співробітника відділення ОСОБА_6, хоча фактично остання кошти не вносила. Тим самим зазначено, що ОСОБА_3 порушила посадову інструкцію спеціаліста по обслуговуванню масових роздрібних клієнтів - касира (п.3.1.2,п.3.1.8,р.3.1.1, інструкцію по організації касової роботи ( п.3.2.3.5.1, 3.2.3.5.2.). Здійснивши вказані операції, ОСОБА_3 по суті збільшила залишок на рахунку ОСОБА_6 за рахунок клієнта ОСОБА_5 .22.10.2014 року ОСОБА_3 відобразила в АСБ Б2 операцію видачі з поточного рахунку клієнта ОСОБА_7 коштів в сумі 230 дол. США без фактичної присутності клієнта у касовій кабіні, з видачею грошей співробітнику відділення ОСОБА_6, тим самим порушила Посадову інструкцію спеціаліста з обслуговування роздрібних клієнтів - касира. На підставі п.1 ч.2 ст.41 КЗпП України, ОСОБА_3 була звільнена, проте зі звітом про проведення службового розслідування та з встановленим ним обставинами не погоджується. Зазначає, що розслідування було проведено з порушенням чинного законодавства. Зокрема, начальник відділення не була повідомлена про проведення у відділенні службового розслідування, а позивач взагалі не знала чому відносно неї проводиться службове розслідування. Роботодавець в мотивувальній частині наказу про звільнення не зазначив підстави звільнення, сутність порушення, допущеного працівником, яке послужило причиною для звільнення, а також в чому полягали винні дії позивача, в якій формі вони виражалися та саме за яких дій позивача, відповідач прийшов до висновку про звільнення працівника за недовірою. Крім того, профспілка не залучалася, профспілковий представник згоди на звільнення не давав. Також ОСОБА_3 зазначає, що працівник банку ОСОБА_8 при її опитуванні тиснув на неї, погрожуючи тюрмою. По проведеним ОСОБА_3 22.10.2014 року операціям по АБС Б2 в період 06.11.2014 року та 12.11.2014 року банк вже проводив відповідну роботу і знав про відповідні її дії і тому зобов'язаний був застосувати до неї заходи дисциплінарного стягнення в термін до 06.12.2014р., а не 17.12.2014 року по спливу давності. ОСОБА_3 вказує на те, що вона є одинокою матір'ю і її звільнення заборонено ч.3 ст.184 КЗпП України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне дослідження належних та допустимих доказів у справі. Зазначає, що суд не з'ясував чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1, 148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представників відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

З 13.11.2012 року по 18.12.2014 року ОСОБА_3 працювала на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення №18 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ».

Відповідно до умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивач зобов'язалася суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

Згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ч.2 ст.41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини 3 статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника ) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» первинна профспілкова організація (профспілковий представник) відсутні, а також банк не входить до інших профспілкових організацій, що підтверджується наданою відповідачем довідкою (т.1, а.с.46).

Згідно ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, звільнення позивача відбулося на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї, як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності. Дії позивача полягають у проведенні нею операцій без фактичної присутності клієнтів, а також без фактичної видачі коштів цим клієнтам, що є порушенням Посадової інструкції провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення №18 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» від 17.05.2013 року при виконанні посадових обов'язків провідним фахівцем з обслуговування масових роздрібних клієнтів, а також порушення вимог внутрішніх документів банку, порушені Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, що затверджені постановою Правління Національного банку України №174 від 01.06.2011 року, організацію операційної діяльності в банку, що визначені Положенням про організацію операційної діяльності в банках України №254 від 18.06.2003 року.

Винні дії позивача підтверджуються звітом про проведення службового розслідування, посадовими інструкціями, касовими документами тощо, що зазначено у судовому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції належним чином дослідив докази та надав їм належну правову оцінку, що обґрунтовано доводами судового рішення і не спростовується доводами апеляційної скарги.

Твердження в апеляційній скарзі щодо застосування до позивача за ці ж дії дисциплінарного стягнення не відповідають дійсності, оскільки до позивача дисциплінарне стягнення не застосовувалося, з позивачем було розірвано трудовий договір за вчинення дій, які в подальшому не дають підстави довіряти роботу з матеріальними цінностями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач є одинокою матір'ю також не відповідає дійсності.

Так, Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначає одиноку матір як жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька або запис про батька проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини.

Встановлено, що позивач має сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько якого ОСОБА_10 рішенням Бородянського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року позбавлений батьківських прав. Вказаним рішенням встановлено, що дитину утримує вона та ОСОБА_11.

Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до копії паспорта позивача, з 08 червня 2012 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.7).

З 5 квітня 2012 року внесені зміни до актового запису про народження сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо зміни прізвища сина - ОСОБА_12 на ОСОБА_12. В свідоцтві про народження сина батьком зазначений ОСОБА_10, з яким позивач розірвала шлюб 18 березня 2010 року (т.1, а.с.24).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинока матір - жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Даних на отримання позивачем державної допомоги на дитину як одинокій матері немає.

У зв'язку з викладеним, позивач не є одинокою матір'ю в розумінні вищезазначених положень, а тому гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП України, щодо заборони звільнення одиноких матерів, які мають дітей віком до 14 років, на неї не поширюються.

Відповідно до п.5 ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки», одинокій матері (батьку), яка виховує дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків щорічні відпустки за бажанням працівника надаються в зручний для нього час.

Вказані особи мають пільги і гарантії, встановлені трудовим законодавством щодо відпусток. Зазначені умови та порядок надання додаткової соціальної відпустки застосовуються і до батька, який виховує дитину без матері та до інших вищезазначених осіб.

У зв'язку з викладеним, підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить. Рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст..ст.307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-