Справа № 463/582/15 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2878/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: позивача(апелянта) - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача Красуна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ПП "Волиньавтомотосервіс" про визнання фактичного продавця автобуса та відшкодування збитків - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що підставою визнання недійсного договору купівлі - продажу транспортного засобу YOUYIZGT 6710D від 06.03.2006 року являється вчинення обману продавцем ПП "Регіон-Авто", замовчування ним істотних умов договору. Обман полягав у тому, що фактично приховано пробіг автомобіля на момент його продажу. Крім того, відповідачем була здійсненна підміна нового автобуса з кузовом НОМЕР_2 зазначеного в договорі купівлі - продажу на бувший в експлуатації автобус з кузовом НОМЕР_3, що підтверджує Довідка - рахунок видана стороною правочину ПП "Волиньавтомотосервіс" від 15.03.2006 року про отримання не відповідної кредитної суми у 150 000 грн. за не відповідний товар вартістю 67 000 грн. згідно ВМД. Суд першої інстанції невірно тлумачить поняття "Правочин" і "Договір". Власник товару ПП "Волиньавтомотосервіс" вчиняв дії на передачу права власності та набуття коштів, а відтак є стороною правочину. Саме відповідач вчинив підміну автобуса. Відтак, було порушено його права передбаченні не лише цивільним кодексом, як покупця, а й безпосередньо права споживача, передбаченні Законом України "Про захист прав споживачів". Вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати йому збитки в подвійному розмірі на підставі ч.2 ст.230 ЦК України. Враховуючи вищенаведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання відповідача стороною правочину(фактичним продавцем та власником автобуса) не передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. Безпідставною також є вимога щодо відшкодування збитків відповідачем в подвійному розмірі на підставі ч.2 ст.230 ЦК України, оскільки обов'язок по відшкодуванню покладається на сторону договору, яка застосувала обман, а відповідач не був стороною вказаного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК передбачено, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені у ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Скориставшись своїм правом, позивач в грудні 2014р. звернувся в суд за позовом до відповідача та із врахуванням уточнень позовних вимог просив: визнати ПП "Волиньавтомотосервіс" стороною правочину (фактичним продавцем та власником автобуса YOUYIZGT 6710D, кузов № НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на підставі вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України подвійний розмір збитків в сумі 560216,18 грн.(а.с.76).

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно представленої суду копії договору купівлі-продажу № 006 від 06.03.2006 р. (а.с. 7,8) позивач ОСОБА_2 придбав у відповідача ПП "Регіон-Авто" транспортний засіб - автобус ZGT-6710D.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2010 р. (а.с. 17,18) визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автобуса YOUYIZGT 6710D, укладений 6 березня 2006 р. між ПП "Регіон-Авто" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, в частині визнання відповідача стороною правочину (фактичним продавцем та власником автобуса YOUYIZGT 6710D, кузов № НОМЕР_1 не відповідає переліку закріпленому в ч.2 ст. 16 ЦК України, а також не передбачений іншим законом чи договором.

Крім того, згідно вищезгаданого рішення, яке вступило в законну силу, встановлено, що підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу YOUYIZGT 6710D від 06.03.2006 р. являється вчинення обману продавцем - ПП "Регіон-Авто", замовчування ним істотних умов договору. Обман полягав в прихованні фактичного пробігу автомобіля на момент його продажу.

Рішенням Личаківського районного суду 09.07.2013 р., № 2/463/1198/13 (а.с. 84-87), яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_5 в частині стягнення з ПП "Волиньавтомотосервіс" відшкодування завданих позивачу збитків, включно із кредитною заборгованістю перед ВАТ "Державний ощадний банк України".

Вказаними рішенням суду встановлено, що припинення експлуатації автобуса, а відповідно і вказані позивачем збитки, не пов'язані з вчиненням обману відповідачем при укладенні договору. Крім цього суд встановив, що позовні вимоги до ПП "Волиньавтомотосервіс" є безпідставні в цілому, оскільки дане підприємство не являлось стороною договору купівлі- продажу транспортного засобу YOUYIZGT 6710D. Обов'язок по відшкодуванню збитків та моральної шкоди, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України, покладається на сторону договору, яка застосувала обман. Також відповідно до умов дилерського договору № 0301 укладеного між ПП "Волиньавтомотосервіс" та ПП"Регіон-Авто" вказані підприємства не несуть відповідальності за зобов'язаннями один одного перед третіми особами.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із врахуванням встановлених обставин, оскільки відповідач не був стороною договору, а обов'язок по відшкодуванню збитків та моральної шкоди відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України покладається на сторону договору, яка застосувала обман, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець