У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень просив: визнати за ним право власності на будинок - флігель «В» та земельну ділянку, прилеглу до нього за адресою АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що з 1968 року він разом з матір'ю та вітчимом проживав у самовільно побудованому будинку - флігелю «В», сплачував послуги з електроенергії та вивозу твердих побутових відходів, а тому вважав, що набув право власності на вказану нерухомість за набувальною давністю, та просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова