Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-99/12 Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання : Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2 житлового будинку, поновлення строку на оскарження договору дарування, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним заповіту та зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2011 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які в подальшому неодноразово уточнювала і збільшувала та просила визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 половину житлового будинку АДРЕСА_1, визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку від 12.05.2005р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, визнати за собою право власності на ? частину спірного житлового будинку, витребувати ? частину житлового будинку зі складу спадкової маси за заповітом, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.05.2003 р., видане ОСОБА_3 на половину спірного будинку, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 04.06.2008р., за яким останній заповів спірну частину ОСОБА_4. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з зустрічним позовом, в якому просив визнати право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом від 04.06.2008р. після смерті ОСОБА_6

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20.08.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку від 12.05.2005р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1; витребувано ? житлового будинку зі складу спадкової маси після смерті ОСОБА_6; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.05.2003р., видане ОСОБА_3 на ? частину спірного житлового будинку; визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 від 04.06.2008р. В задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та задовольнити його вимоги за зустрічним позовом. В обґрунтування зазначає, що суд упереджено взяв до уваги докази позивача і безпідставно не надав будь-якої оцінки доказам апелянта, так само безпідставно вийшов за межі позовних вимог, вирішивши питання про визнання права на спадкове майно за ОСОБА_2, яка вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька. Суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки показам свідків зі сторони апелянта та доказам, наданим ним на підтвердження того, що позивач не приймала спадщину після смерті батька та не могла заволодіти майном останнього, оскільки не встановлено, яке це майно і де воно знаходилось, так як на день смерті ОСОБА_7 проживав в с. Зарічани Житомирського району. Апелянт зазначає, що позивач протягом розгляду справи так і не довела, що дійсно прийняла спадщину після смерті батька, тому відсутні підстави для визнання за нею права власності на частину будинку взагалі. Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно поновив позивачу строк позовної давності і не вказав при цьому, коли почався перебіг позовної давності та які вагомі причини його поновлювати, оскільки позивачці про свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_3 після померлого спадкодавця ОСОБА_7 було відомо ще з 2003 року. Вирішуючи питання про судові витрати, суд безпідставно та необґрунтовано поклав на апелянта витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, так як в основу рішення була покладена лише одна експертиза від 20.05.2013 р., вартість якої 1982,88 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 спадщину після смерті батька ОСОБА_7 на законних підставах не приймала, що стало підставою для визнання недійсним свідоцтва про право ОСОБА_3 на спадщину за законом від 27.05.2003р., тому наступні правочини, вчинені на відчуження спірного майна від ОСОБА_3 до ОСОБА_6 визнано недійсними. Крім того, суд зазначив, що позивач після смерті батька ОСОБА_7 вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, а тому прийняла спадщину.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживало подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожному з яких відповідно до Свідоцтв про право власності НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 12.12.1990р. належало по ? ідеальних часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (а.с.98 т.1). Від даного шлюбу народилося троє дітей : ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 02.12.1974 р. шлюб між подружжям було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 помер, а 07.05.2003 року нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Силіною Н.В. дочці спадкодавця - ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.103 т.1).

12.05.2005р. ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у власність ? ідеальну частину вказаного вище житлового будинку (а.с.12 т.1). На підставі даного договору дарування за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нерухоме майно на ? частину будинку АДРЕСА_1, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13, 14 т.1).

04.06.2008 р. ОСОБА_6 заповів належну йому на праві власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною земельною ділянкою, на якій розташована зазначена частина житлового будинку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла мати позивачки - ОСОБА_11, яка за життя склала заповіт на належну їй частку майна та заповіла її дочці позивачки - ОСОБА_12 (а.с. 21 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_6, спадкоємцем за заповітом після якого став ОСОБА_4.

Позивач, звернувшись до суду з позовом, стверджувала, що фактично вступила в управління майном після померлого батька ОСОБА_7 та разом з сестрою ОСОБА_3 почала спільно володіти та користуватися часиною домоволодіння, яка за життя належала батькові. Таким чином, позивач вважає, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки від спадщини не відмовлялась і фактично вступила в управління спадковим майном, зробила невеликий ремонт, взяла у власність рухоме спадкове майно: чорно-білий телевізор, чугунні батареї, садовий інструмент.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 2, 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала спірні правовідносини на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

На день смерті ОСОБА_7 відносини спадкування регулювалися нормами ЦК УРСР.

Спадкоємцями першої черги за законом були його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 відкрилась спадщина на ? житлового будинку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 27.05.2003 р. звернулась до 3-ї Житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Особу заявника встановлено та справжність підпису перевірено державним нотаріусом Силіною Н.В. Із заяви вбачається, що на день смерті залишилось майно: ? частина житлового будинку АДРЕСА_1. На день смерті ОСОБА_7 був прописаний та проживав в будинку АДРЕСА_2. Заявниця, крім себе, зазначила спадкоємцями ОСОБА_13 та ОСОБА_2 (а.с.85,87,89,91 т.1).

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 185 від 14.06.1994р., яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька у встановлений законодавством шестимісячний строк та винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном після смерті батька та не знала про порушення свого права не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів з цього приводу вона суду не надала і судом їх не здобуто.

Так із змісту позовної заяви ОСОБА_2 (а.с.6-8, 139-141 т.1, 184 т.2) вбачається, що вже станом на 2003 рік їй було відомо про той факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька є її сестра - ОСОБА_3 і позивач не заперечувала проти оформлення спадщини, що складалась з ? частини будинку, на сестру.

Крім того, з довідки Тетерівської сільської ради від 09 січня 2003 року вбачається, що ОСОБА_3 своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, зробила поточний ремонт житлового будинку, побілку, покраску 20.03.2002 року, своєчасно сплачує обов'язкові платежі (а.с.94 т.1).

Як вбачається з іншої довідки виконкому Тетерівської сільської ради від 09.01.2003р., на час смерті ОСОБА_7 та в період 6-ти місяців після смерті спадкодавця ніхто не проживав та не був прописаний в спадковому будинку АДРЕСА_1 (а.с.95 т.1).

Спадкоємці померлого ОСОБА_7 проживали та були зареєстровані окремо від спадкодавця : ОСОБА_2 по АДРЕСА_3, ОСОБА_3 по АДРЕСА_4.

ОСОБА_6 був зареєстрований як проживаючий в будинку АДРЕСА_1 з 21.08.2003р. (а.с.24 т.1).

З показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 вбачається, що ОСОБА_6 проживав та дбав за частиною будинку, яка належала батькові з 2001 року, робив ремонт, сплачував в сільській раді податок на землю, провів окрему лінію електромережі.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач, з моменту прийняття сестрою ОСОБА_3 спадщини після смерті батька та за життя свого брата ОСОБА_6, протягом дев'яти років, до суду за захистом свого порушеного права не зверталася та не оспорювала видане на ім'я сестри свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину будинку та договір дарування вказаної частини будинку укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Посилання суду першої інстанції на ті обставини, що визнання позову відповідачем ОСОБА_3, підробка підпису на заяві від імені ОСОБА_2 про відмову від спадщини після смерті батька, свідчать про те, що позивач від спадщини після смерті батька не відмовлялась, а тому фактично вступила в управління спадковим майном є безпідставними виходячи з наступного.

Так обставини фактичного вступу позивачем у володіння спадковим майном після смерті батька були визнані тільки відповідачем ОСОБА_3 Проте, у відповідності до ст.175 ЦПК України, суд не перевірив чи не суперечить таке визнання відповідачем позову закону та чи не порушує права інших осіб, оскільки дані обставини заперечувались та не визнавались іншим відповідачем у справі - спадкоємцем ОСОБА_6

Також, пояснення відповідача може бути доказом у справі у разі, якщо він за своєю згодою був допитаний як свідок у відповідності до положень ст.ст. 180-182, 184 ЦПК України.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.11 ЦПК України вийшов за межи позовних вимог, встановивши обставини щодо неприйняття відповідачем ОСОБА_3 спадщини після смерті батька ОСОБА_7, хоча позовні вимоги з цих підстав позивачем до суду не заявлялись і у відповідності до положень ст. 31 ЦПК України не змінювались.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що захисту підлягає тільки порушене право особи, а тому задоволення вимог спадкоємця можливе у разі доведеності обставин, що свідчать про прийняття ним спадщини у відповідності до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Колегія суддів також приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6, законний представник неповнолітнього спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.41 т.1)

Нотаріусом відмова в оформленні права на спадщину не приймалась, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалась через розгляд в суді даної справи (а.с.133,134 т.1)

За таких обставин, враховуючи відсутність відмови нотаріуса в оформленні спадщини та за наявності у відповідача умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, підстави для визнання за неповнолітнім ОСОБА_4 права власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом від 04.06.2008р. після смерті ОСОБА_6 на даний час відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, враховуючи недоведеність та необґрунтованість первісних позовних вимог, оскільки позивач не довела, що вона в установлений законом строк вступила в управління спадковим майном та через передчасність зустрічних позовних вимог, приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового - про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2 житлового будинку, поновлення строку на оскарження договору дарування, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним заповіту - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :