Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2015 Справа №607/12536/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- Головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря Паюка М.

за участю представника позивача -ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, вселення та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, відшкодування 5000 грн. завданої моральної шкоди та 2500 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що є співвласником квартири за АДРЕСА_1 Відповідач, який також є співвласником цієї квартири, не впускає його до квартири, поміняв замки, чим порушує його право власності на житло. Посилаючись на наведене, просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення його до спірної квартири.

Також вказує, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка виразилась у погіршення стану здоров'я, зміні звичного ритму життя та яку він оцінює у 5000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали. ОСОБА_2 суду пояснив, що у період з 01 січня 2014 року по 01 червня 14 року позивач разом з донькою та дружиною Вікторією постійно проживали у спірній квартирі. У червні 2014 року позивач разом із сім'єю у добровільному порядку залишив дане житло.

Крім того, вказав, що позивач має власний будинок в м.Чорткові, де і проживає, не є співвласником даної квартири та не сплачує комунальних послуг. Замки у вхідних дверям він поміняв, оскільки позивач не впусках його до квартири. Посилаючись на наведене, просили у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 08.12.1992 року та довідкою БТІ від 08.07.2014 року.

З довідки ДП "Авторитет Плюс2 за 3 1-450 від 14 липня 2014 року вбачається, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди в користуванні даним житлом, замінив замок на вхідних дверях квартири та не дає позивачу доступу до спірної квартири, що визнається відповідач по справі та підтверджується актом комісії ДП "Авторитет Плюс" від 10.12.2014 року.

Вказаний факт також підтвердити допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які пояснили, що були свідками того як ОСОБА_2 не давав позивачу доступу до спірної квартири у період червень-липень 2014 року.

З посвідчення про відрядження виданого ТОВ "СЕ Борднетце Україна" вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01 червня 2014 року по 17 червня 2014 року перебував у відрядженні у Словацькій Республіці.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 317, ч. 1, 2 ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачем свого права власності на квартиру є підставою для усунення цих перешкод, як передбачено ст. 391 ЦК України.

Встановлено, що позивач як співвласник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати у квартирі та вселитися у неї.

Відповідач не надає ОСОБА_4 доступу до спірної квартири, чого сам не запаерчив.

Враховуючи вищенаведенні вимоги заону та встановленні осбатвини справи, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача як співлвника житла, які підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою за АДРЕСА_1 та вселення останнього у цю квартиру.

Доводи відповідача про те, що позивач має на праві приватної власності інше житло - будинок в м.Чортків, у спірній квартирі не проживає та не сплачує комунальних послуг, а тому відсутні підстави для його вселення у квартиру, суд не приймає до уваги як такі, що не мають правового значення для вирішення спору.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу адвоката слід відмовити, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

В силу вимог ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, ушкодження здоров'я, та причинно-наслідкового зв'язку між погіршення стану здоров'я і неправомірними діями відповідача, а також не обґрунтував розмір моральної шкоди.

Суд також вважає, що до задоволення не підлягають вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справи у п. 48 Постанови "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" за №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не надано суду розрахунку таких витрат та оригіналів квитанцій про оплату таких витрат.

Суд не приймає до уваги надані позивачем копії квитанцій від 14 липня 2014 року на суму 1600 грн. та від 15.11.2014 року на суму 900 грн., оскільки вони не є належним доказом понесення таких витрат.

Крім того, вказані квитанції підписані ОСОБА_8, у той час коли керівником ЮФ "Лідер" є ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 224-226, 228, 232, 233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 317,319,321, 383, 391, 23, 1167 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, вселення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою за АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 у квартиру за АДРЕСА_1.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуюча-підпис:

З оригіналом згідно

Суддя І.М. Черніцька

Головуючий суддяІ. М. Черніцька