Справа №476/485/15-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Справа № 476/485/15-ц
Провадження № 22-ц/784/1754/15 Головуючий першої інстанції: Патрик Ю.Ю.
Категорія: 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Довжук Т.С., Прокопчук Л.М..,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини входить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею - 0,1500 га, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею - 0,0239 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею - 7,99 га, яка знаходиться на території Єланецької селищної ради.

26 липня 2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все належне йому на день смерті майно позивачці ОСОБА_2 Між тим обов'язкову частку у спадщині претендує син померлого - відповідач ОСОБА_4, який є інвалідом 3 групи.

Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання батьку необхідної допомоги, який потребував її через свій похилий вік та стан здоров'я, здійснював на нього тиск з метою отримання частки спадщини, не приймав участі в організації його поховання, позивачка просила усунути його від права на спадкування після смерті ОСОБА_5

Відповідач позов не визнав, пояснив, що вважав, що батько подарував все своє майно позивачці, а тому з цього приводу ніколи не з'ясовував стосунки ані з батьком, ані з його дружиною. Після смерті батька від нотаріуса йому стало відомо про його право на обов'язкову частку у спадщині, в зв'язку з чим він звернувся у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Батько отримував пенсію та орендну плату за користування належної йому землі, проживав разом зі своєю дружиною у власному будинку де вони вели підсобне господарство, а тому він був забезпечений як матеріально, так і необхідною повсякденною допомогою. Батько ніколи не звертався до нього з проханнями про матеріальну допомогу у звязку із хворобами. Надавати додаткову допомогу батьку він не міг, оскільки сам тривалий час хворіє на тяжку хронічну хворобу, яка потребує регулярного стаціонарного лікування і дієти, на що витрачає суттєві кошти. Крім того, до самої смерті ОСОБА_5 передвигався самостійно та не перебував у безпорадному стані. За викладених обставин ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був чоловіком позивачки ОСОБА_2 та батьком відповідача ОСОБА_4

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що в ній містяться заяви сторін про прийняття спадщини, які були подані ними у передбачений законом строк. Також у матеріалах спадкової справи міститься заповіт, складений ОСОБА_5, відповідно до якого все майно, належне йому за законом на день смерті, він заповів позивачці ОСОБА_2 Вкааний заповіт посвідчений 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Волошиним В.В. і відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.06.2012р. є чинним.

Відповідач ОСОБА_4 - син померлого ОСОБА_5 від попереднього шлюбу з ОСОБА_7 - є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідкою Вознесенської м/р МСЕК Миколаївської області від 23.05.2012 р. про встановлення відповідачу повторно інвалідності безстроково внаслідок загального захворювання (а.с. 43). З 1998 року хворіє на цукровий діабет І типу, тяжка форма, також йому встановлений діагноз: хронічний вірусний гепатит С (а.с. 44, 46).

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачкою не доведено існування передбаченої законом сукупності обставин для усунення відповідача від права на спадкування.

Така оцінка встановлених районним судом обставин є вірною з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За змістом ч. 6 ст. 1224 ЦК України положення цієї норми закону щодо усунення від права на спадкування поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині.

На думку позивачки, підставами для усунення відповідача від права на спадкування є наявність обставин, зазначених у частинах 2, 3, 5 ст. 1224 ЦК України.

Згідно статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, позивачкою не доведено існування передбачених ч. 2 ст. 1224 ЦК України обставин щодо умисного перешкоджання відповідачем спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт яке б сприяли виникненню у нього права на спадкування або збільшенню його частки у спадщині. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що складений ОСОБА_5 26 липня 2007 року заповіт, відповідно до якого все майно, належне йому за законом на день смерті, він заповів позивачці ОСОБА_2, спадкодавець не скасовував та не змінював на користь відповідача.

Відповідно до положень абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» , правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, при вирішенні даних справ суду необхідно насамперед врахувати, що особами, які мають право на обов'язкову частку, є певне коло специфічних суб'єктів, які в силу віку чи стану здоров'я є непрацездатними. Тому позивач повинен беззаперечно довести, що ці особи з урахуванням їх матеріального стану, стану здоров'я та віку могли надати допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, але навмисно ухилялись від надання такої допомоги.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Між тим, судом вірно встановлено, що позивачкою не надано належних, допустимих та переконливих доказів того, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані й потребував сторонньої допомоги, а відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві.

Відповідно до наданої позивачкою довідці Єланецької Центральної районної лікарні від 03.06.2015р. № 347 ОСОБА_5 тривалий час хворів на різні хронічні захворювання, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, проте, стороннього догляду не потребував (а.с. 45).

Надана позивачкою в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції довідка Єланецької Центральної районної лікарні від 10.09.2015р. № 557, в якій зазначено, що перед настанням смерті ОСОБА_5 міг потребувати сторонньої допомоги, не є достатнім та переконливим доказами перебування останнього за його життя у безпорадному стані, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтоватися на припущеннях.

За такого, судом вірно була встановлена недоведеність позивачкою беззаперечними належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та факт свідомого умисного ухилення відповідача від надання йому допомоги та можливість надання такої допомоги відповідачем з урахуванням його матеріального стану та стану здоров'я.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують висновки суду про недоведеність позивачкою наявності передбачених законом підстав для усунення відповідача від права на спадкування.

Так, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що ухвалене у справі судове рішення не містять оцінки показань свідків, які підтверджували факт ненадання відповідачем допомоги своєму батькові, оскільки сам по собі факт ненадання такої допомоги без наявності сукупності усіх передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України обставин, не може бути підставою для усунення від права на спадкування.

При цьому судом вірно враховано, що в матеріалах справі відсутні відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець, який вже отримував допомогу від своєї дружини - позивачки, яка їм опікувалась, додатково потребував та просив про неї ще й відповідача, який проживав окремо від нього, та те, що останній, маючи змогу надати батьку допомогу, умисно ухилявся від її надання. До того ж позивачка не заперечувала, що ОСОБА_5 не звертався до відповідача за допомогою.

Отже, доводи апеляційної скарги про невірну оцінку доказів судом є безпідставними.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія дійшла висновку, що підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді