УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що на підставі кредитного договору від 22 серпня 2008 року № 194/П/56/2008-840, укладеного між сторонами терміном до 12 квітня 2028 року під 14,99 % річних, відповідач отримав 105 672 доларів США. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань на підставі договору іпотеки від 22 серпня 2008 року відповідачем передано позивачу в заставу земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_1, право власності на яку буде набуте у майбутньому, оскільки придбана відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу з ОСОБА_4, державний акт на право власності на яку ще не одержано. Станом на 14 березня 2014 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 105 672 доларів США, з яких: 104 694,88 доларів США - тіло кредиту; 86 651,81 доларів США - відсотки; 11 145,73 доларів США - пеня; 10 567,2 доларів США - штраф, у зв'язку з чим в рахунок цієї заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 22 серпня 2008 року ВАТ КБ «Надра» уклало з ОСОБА_3 кредитний договір №1 94/П/56/2008-840 (а. с. 7-9), за яким ВАТ КБ «Надра» зобов'язалося надати відповідачу кредит в розмірі 105 672 доларів США. ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно до 10 серпня 2033 року повертати кредит частинами та сплачувати відсотки за користування ним в розмірі 14,99 % річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань відповідач зобов'язався додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Крім того, ОСОБА_3 зобов'язався застрахувати предмет іпотеки та власне життя на строк дії кредитного договору. У випадку невиконання цього зобов'язання відповідач зобов'язався сплатити штраф в розмірі 10 % від суми кредиту.

22 серпня 2008 року ВАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 105 672 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером від 22 серпня 2008 року № 251 (а. с. 14).

Оскільки ОСОБА_3 кредит не повертав, відсотків за користування ним не сплачував, у ПАТ «КБ «Надра» виникло право вимагати від нього дострокового повернення кредиту в розмірі 104 694,88 доларів США, що еквівалентно 992 078 грн 21 коп., сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 86 651,81 доларів США, що еквівалентно 821 103 грн 93 коп., та сплати пені в розмірі 11 145,73 доларів США, що еквівалентно 105 615 грн 81 коп.

Також ОСОБА_3 не надав ПАТ «КБ «Надра» договорів страхування предмета іпотеки та власного життя, що стало підставою нарахування штрафу в розмірі 10 567 доларів США, що еквівалентно 100 133 грн 73 коп.

Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 213 059,62 доларів США, що еквівалентно 2 018 931 грн 69 коп.

Також судом установлено, що 22 серпня 2008 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу (а. с. 16) придбав земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в АДРЕСА_1.

Цього ж дня - 22 серпня 2008 року ВАТ «КБ «Надра» уклало з ОСОБА_3 іпотечний договір (а. с. 12-13), за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору відповідач передав ВАТ «КБ «Надра» в іпотеку земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в АДРЕСА_1.

Після укладення договору відповідач державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 60-63) право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не набув права власності на земельну ділянку. Суд зазначав, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Оскільки державної реєстрації прав на земельну ділянку за іпотекодавцем не прведено, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку у відповідача не виникло, у зв'язку з чим право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки реалізовано бути не може.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Разом із тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення, а за ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений нотаріально та зареєстрований нотаріусом у реєстрі відповідно до законодавства.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Суд зазначеного не врахував та, ухвалюючи рішення, не звернув уваги на те, що правовстановлюючими документом щодо переданої в іпотеку земельної ділянки є саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, не встановив момент переходу до відповідача права власності на земельну ділянку та висновку по відсутність підстав для задовлення позову дійшов передчасно.

Також було залишено поза увагою те, що цей договір іпотеки не є нікчемним в силу закону та не визнавався судом недійсним.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко