Справа № 169/114/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/742/15 Категорія: 53 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Слава" про скасування наказів про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Турійського районного суду від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СВК "Слава" про скасування наказів, про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Покликався на те, що з 2000 року він працював головним інженером в СВК "Слава".

16 жовтня 2014 року його повідомили про те, що відповідно до наказу №91 від 16 жовтня 2014 року "Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників" з 18 грудня 2014 року скорочується посада головного інженера, яку він обіймає, та він підлягає вивільненню. Також повідомлено, що вакантних посад на підприємстві немає. Наказом від 03 лютого 2015 року №4 його звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України.

Вважає звільнення незаконним, так як ніяких змін в організації виробництва і праці в СВК "Слава" не проводилось, а причиною його звільнення є конфлікт з керівництвом СВК "Слава". Також зазначає, що він мав переважне право на залишення на роботі, виходячи з його досвіду, займаної посади, більш високої кваліфікації та продуктивності праці, інша робота на тому ж підприємстві йому не пропонувалась, та відповідач не повідомляв державну службу зайнятості про вивільнення позивача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив поновити його на роботі, визнати незаконними наказ від 16 жовтня 2014 року №91 та наказ від 03 лютого 2015 року №4, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просив стягнути на його користь 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним звільненням.

Рішенням Турійського районного суду від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того що звільнення позивача проведено з дотриманням норм закону, тому підстави для скасування оспорених наказів, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Такі висновки суду є правильними.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера СВК "Слава" (а. с. 6-10).

16 жовтня 2014 року наказом № 91 голови СВК "Слава" внесено зміни до штатного розпису та виведено із штату посаду головного інженера (а. с. 33).

Наказом №4 від 03 лютого 2015 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера СВК "Слава" у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 03 лютого 2015 року (а. с. 5).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При розгляді вказаного спору суд обґрунтовано дійшов висновку, що у відповідача справді мало місце скорочення штату працівників. Це стверджується штатними розписами станом на 09 вересня 2014 року, на 16 жовтня 2014 року, наказом від 16 жовтня 2014 року №91, яким з 18 грудня 2014 року скорочено посаду головного інженера СВК "Слава", яку обіймав позивач, та виведено її зі штатного розпису (а. с. 33). 16 жовтня 2014 року подано звітність до Турійського районного центру зайнятості (а. с. 34).

Вищевказане спростовує доводи позивача про те, що фактичного скорочення штату у відповідача не відбулося, а також його твердження про упереджене ставлення до нього та бажання позбутися його.

Уповноваженим органом дотримано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників. Зокрема, про наступне вивільнення позивач повідомлений не пізніше, ніж за два місяці, що стверджується повідомленням від 16 жовтня 2014 року та наказом № 91 від 16 жовтня 2014 року (а. с. 4, 33).

При цьому, будь-які інші вакантні посади на підприємстві в цей період відсутні, а посада головного інженера у штатному розписі була єдиною і цю посаду займав позивач, у зв'язку з чим підприємство не мало можливості виконати передбачені ст. 49-2 КЗпП України гарантії щодо переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 та надання йому іншої роботи.

Профспілкова організація на підприємстві не діє, відтак, згідно з положеннями ст. 43-1 КЗпП України звільнення відбулося без згоди первинної профспілкової організації.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача зверталась увага на відсутність підстав для скорочення посади головного інженера. Однак, виходячи з положень ст. 64 Господарського Кодексу України, якими закріплено право власника або уповноваженого органу визначати чисельність працівників і штатний розпис, суд, розглядаючи спір про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення штату працівників.

З наведеного вбачається про правильність висновків суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону.

Покликання позивача та його представника на те, що рішення про скорочення штату та звільнення позивача прийняте некомпетентним органом, спростовуються положеннями п.12.2.2, яким голові надано вчинення дій, які мають юридичне значення, п.12.2.3 та п.17.2 Статуту, згідно з якими, голова, від імені кооперативу, підписує трудові угоди при прийнятті на роботу та накази про звільнення з роботи. Із змісту статті 10 Статуту вбачається, що питання визначення чисельності штату, прийняття - звільнення з роботи не віднесено до виключної компетенції загальних зборів. (а.с. 89 - зворот, 90, 92).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовані матеріалами справи.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Турійського районного суду від 31 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: