У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в прибуток державного бюджету України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема, на відсутність доказів походження дитини від конкретної особи.

Вказує, що судом не взято до уваги відмову ОСОБА_2 пройти судово-генетичну експертизу, що була призначена судом та повернута без виконання у зв'язку з неявкою відповідачки.

Зазначає, що неявку ОСОБА_2 на експертизу можна трактувати як приховування справжнього батьківства малолітньої ОСОБА_3, яка народилася після розлучення, а близькі відносини між ними були припинені задовго до народження дитини - за 11 місяців.

Судом не здобуто доказів, що підтверджують припинення подружніх, в т.ч. інтимних стосунків та не враховано наявність обтяжень у виді аліментів на двох неповнолітніх дітей, оскільки рішенням Рівненського міського суду від 22 серпня 2014 року вже призначено стягнення аліментів в розмірі 700 гривень.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2015 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, а доводи апеляційної скарги є надуманими і не підлягають до задоволення.

Зазначає, що ОСОБА_1 намагається її неявку на експертизу видати за намір приховати справжнє батьківство дитини і намагається ухилитися від виконання батьківських обов'язків по утриманню спільної доньки - ОСОБА_3.

ОСОБА_1 погоджувався оплатити витрати на проїд до клінічного бюро судово-медичної експертизи у м. Київ, однак після отримання повідомлення про прибуття на виклик до експертної установи, він відмовився здійснювати оплату цих витрат, заявляючи про те, що вона повинна знайти кошти на проїзд в м. Київ і у зворотному напрямку.

Вказує, що її бувший чоловік має у користуванні легковий автомобіль і знає місце розташування експертної установи, а тому міг забезпечити поїздку для неї та дитини.

Протягом травня-вересня 2015 року ОСОБА_1 не сплачував аліменти навіть на дітей, відносно яких визнає себе батьком, що підтверджується довідкою державного виконавця від 05 жовтня 2015 року.

Для поїздки на експертизу у м. Київ вона не може покинути без догляду двох інших дітей: чотирьох та семи років, і забрати з собою доньку ОСОБА_3, оскільки проживає сама.

Від проведення експертизи не відмовляється, згідна з'явитися на її проведення у будь-який час за умови, якщо ОСОБА_1 забезпечить коштами на проїзд у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем, яке під час розгляду справи оспорено не було.

Просить постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, залишивши рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2015 року без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №82, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який розірваний згідно рішення Рівненського міського суду від 31 жовтня 2014 року.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 06 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 року (через 2 місяці після ухвалення рішення про розірвання шлюбу) народилася ОСОБА_3, батьками якої записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У відповідності до положень ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя; оскільки ОСОБА_3 була народжена через 2 місяці після розірвання шлюбу, то підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду не було.

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 березня 2015 року у справі призначалась судова генетична експертиза, проведення якої було доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, а витрати за проведення експертизи судом було покладено на ОСОБА_1, однак згідно наявних у справі відомостей ОСОБА_1 відмовився оплатити проїзд ОСОБА_2 та дитини до місця проведення експертизи.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів про відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також відсутні докази щодо припинення подружніх стосунків між сторонами по справі до 31 жовтня 2014 року.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів, суд обґрунтовано покликався на положення ст.180 Сімейного кодексу України (батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття) та ст.184 Сімейного кодексу України (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

Рішення суду першої інстанції узгоджується із роз'ясненнями, які містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року:

враховано стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

При визначенні аліментів у розмірі 350 гривень суд вірно керувався положеннями ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлений з 01 січня 2015 року - 1032 гривень, з 01 вересня - 1167 гривень).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Шимків С.С.