Справа №705/1639/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Уманьферммаш», ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про спільну діяльність,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про визнання недійсним договору про спільну діяльність. В якості відповідачів в позові вказано - ПАТ «Уманьферммаш» і ОСОБА_2, а третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 квітня 1998 року Відкритим акціонерним товариством «Уманьферммаш» ( в подальшому найменування юридично особи було змінено З ВАТ на ПАТ «Уманьферммаш») та ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до умов укладеного договору про спільну діяльність сторони домовились шляхом об»єднання своїх зусиль та майна, спільно діяти для досягнення господарської мети - будівництва та експлуатації мотелю на 12-14 місць по АДРЕСА_1. Зі сторони ВАТ «Уманьфермаш» договір було підписано уповноваженою особою ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності №61 від 25.03.1998 року. При цьому позивач зазначає, що підпис від імені ОСОБА_5 має елементи підробки і не відповідає його ж підпису в інших документах.. Тому, вказує позивач у позові, від АТ «Уманьферммаш» договір про спільну діяльність підписано не тією особою, яка зазначена у відповідному договорі. З посиланням на ст.. 41 ч. 1 ЦК України, ч.2 ст. 44 ЦК України та ч. 1 ст. 48 ЦК України, позивач вказує, що договір про спільну діяльність, який укладений між сторонами - є недійсним. Позивач вказує, що відповідний договір про спільну діяльність порушує її права, оскільки зазначений договір став підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 у цивільній справі № 705/5893/14-ц. Позивач в позові зазначає, що є підстави для визнання договору про спільну діяльність недійсним, що в послідуючому буде підставою для перегляду рішення, яке було винесено у цивільній справі № 705/5893/14-ц. Тому в позові позивачем ставиться питання про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 22.04.1998 року, що був укладений Відкритим акціонерним товариством «Уманьферммаш» та ОСОБА_2 та стягнення з відповідачів солідарно судових витрат по справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задоволити в повному обсязі. Вона пояснила, що ВАТ «Уманьферммашу», який був стороною в договорі, на даний момент уже не має і тому відповідачем в позові вона вказала ПАТ «Уманьферммаш», який є його правонаступником. Про правонаступництво її стало відомо із Статуту підприємства під час ознайомлення із запереченням по іншій цивільній справі, в якій до заперечення було приєднано копію із статуту ПАТ «Уманьферммаш». Також вона пояснила, що в 1998 році її батько організував бізнес ( територія плюс нежитлові приміщення : готель, кафе, технічна стоянка) і взяв в оренду землю. В послідуючому, уже після смерті її батька, в жовтні 2014 року ОСОБА_2 подав до суду позов до якого долучив підробні документи. 11 лютого 2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було винесено рішення в якому міститься, в тому числі, і посилання на відповідний договір про спільну діяльність на якому підроблено підпис ОСОБА_5, який в даний час уже помер.. В той час в структурі «Уманьферммашу « був відповідний відділ і тому позивач в поясненнях своїх зазначила, що було не логічним залучати до співробітництва на підставі договору не кваліфікованого у даних питаннях ОСОБА_2 Тому весь договір, на думку позивача, був написаний пізніше. Тобто вона вказувала, що оспорюваний нею договір є « липовим» і є підставою для судових рішень, які не дають позивачу , як спадкоємцю після смерті її батька, та іншим спадкоємцям, - набути права власності в порядку спадкування. Який у ОСОБА_5 був підпис позивачу достеменно відомо, оскільки ОСОБА_5 працював на підприємстві ТОВ «Автолюкс» директором і в архіві батька вони знайшли його трудову книжку і договори, які ним підписувались і були посвідчені нотаріально. З приводу посилання в тексті позовної заяви на ст. 48 ЦК Української РСР позивач в судовому засіданні пояснити нічого не змогла і вказала, що повністю згідна з тим, що написано в позові і вона його підписувала, однак, у зв»язку з відсутністю юридичної освіти, пояснити в суді в чому саме полягають викладені в позові порушення вимог ЦК Української РСР - вона не може. Також позивач підтвердила, викладене в позові, що метою її звернення до суду є скасування відповідного договору про спільну діяльність для того, щоб в послідуючому переглянути рішення у справі № 705/5893/14-ц. З приводу строків позовної давності позивач пояснила, що вони не пропущені, оскільки лише під час розгляду іншої справи в суді 11 лютого 2015 року її стало відомо про існування цього договору. Вона вважає, що цього договору взагалі не було.

Представник відповідача - ПАТ «Уманьферммаш» належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду 07.05.2015 року вх.. № 9819 було надано заперечення в якому в т.ч. вказано про розгляд справи у відсутність представника ПАТ «Уманьферммаш». В запереченні вказано. що вони позов не визнають і заперечують проти його задоволення. В обгрунтування позиції з приводу не визнання позову в запереченні міститься посилання на слідуючі обставини: позивач ОСОБА_1 не довела, що вона має будь-яке відношення (права та обов»язки) стосовно ПАТ «Уманьферммаш», ОСОБА_2 та майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1, 5789 га ( в запереченні вказано, що позивачем доказів з приводу належності відповідного об»єкта нерухомості спадкодавцю чи спадкоємцям не надано ); на момент укладення договору про спільну діяльність в 1998 році спадкодавець ОСОБА_7 був заступником генерального директора ВАТ «Уманьферммаш» і суду не надано доказів, що він не знав чи не міг знати про існування вказаного договору; позивачем до позову долучено копію договору дарування від 16.07.2008 року, однак він взагалі не має будь-якого відношення до позову, хоча цим додатком розкривається, що додаток до позову у вигляді копії договору купівлі-продажу від 02.06.1998 року не є документом, який підтверджує права спадкодавця чи спадкоємців на об»єкт нерухомості розташований за адресою - АДРЕСА_1; позивач вказуючи в позові відповідачем ПАТ «Уманьферммаш» не виконав свій процесуальний обов»язок і не надав суду доказів стосовно наявності правового зв»язку між ВАТ «Уманьферммаш» - сторони оспорюваного договору та ПАТ «Уманьферммаш», без надання доказів, що ВАТ «Уманьферммаш» є не припиненим, а його правонаступником є ПАТ «Уманьферммаш». Тобто в запереченні зазначено про відсутність порушення будь-яких прав позивача оспорюваним договором, не доведеність підстав для вказання відповідачем ПАТ «Уманьферммаш» і також в запереченні представник відповідача ставить питання про застосування строків позовної давності з врахуванням дати укладення відповідного договору про спільну діяльність.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином, відповідно до вимог чинного ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду 07.05.2015 року було подано заяву в якій відповідач ОСОБА_2 вказує, що він в даний час хворіє ( підтверджуючих документів на підтвердження відповідних обставин він не надав) і в заяві він також зазначив, що він не розуміє яке відношення має позивач до договору про спільну діяльність, який був укладений між ним і ВАТ «Уманьферммаш» та який вони уже давно реалізували і ВАТ «Уманьферммаш» - вже давно не має.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 в судовому засіданні вказував на наявність підстав для задоволення позову. Він в своїх поясненнях в суді вказував, що є три підробних договори, оспорюваний позивачем договір - це один із них. На підставі цих договорів ОСОБА_2 вводить суд в оману і вони були підставою для його звернення до суду .. Зараз по даних фактах є кримінальна справа і все це буде досліджуватись. На думку ОСОБА_3, в даному випадку має місце рейдерський захват з метою відібрати територію за адресою АДРЕСА_1. Після смерті їх батька було заведено спадкову справу і з моменту відкриття спадкової справи спадкоємці є власниками, відповідно до вимог ЦК України і на цей факт їм вказувала і нотаріус. Він також пояснив, що він повністю підтримує позицію позивача з приводу того, що договір про спільну діяльність є « липовим». З приводу позовної давності він також повністю згідний з позицією, яка була викладена позивачем. Однак при цьому він вказав, що про відповідний договір їм стало відомо в 2014 році.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала на наявність підстав для задоволення позову. Вона вказувала, що повністю згідна із усім, що пояснили її діти.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

02 червня 1998 року між ВАТ «Уманьферммаш», в особі Борейка Вадима Андрійовича, який діяв на підставі доручення №65 від 29 травня 1998 року, та громадянами України ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу технічної стоянки автомобілів, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1. В договорі вказано, що об»єктом купівлі-продажу є готель Б, площею приміщень 236,0 кв.м.; гаражі В площею приміщень 287,2 кв.м.; прохідна А площею 33,5 кв.м., огорожа №1 та замощення І. В договорі зазначено про те, що продавець - ВАТ «Уманьфермаш» зобов»язується передати об»єкт договору купівлі- продажу у спільну сумісну власність покупців, а покупці зобов»язуютьсчя прийняти об»єкт купівлі-продажу і сплатити за нього в рівних долях ціну відповідно до умов, що визначені у даному договорі. Також, в договорі купівлі-продажу зазначено,що він набуває чинності з моменту його реєстрації на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості » (Черкаська філія) та на підставі ст.. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в Черкаському обласному ОБТІ (Уманській дільниці). Даний договір було зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості » (Черкаська філія) відповідно до протоколу аукціону №1 від 02 червня 1998 року (реєстраційний номер 153-7). Також в договорі зазначено,що до нього додається : 1) протокол аукціону №1 від 02 червня 1998 року; 2) дозвіл на відчуження майна від Регіонального відділення ФДМУ по Черкаській області № 720-01 від 17.04. 1998 року. До матеріалів справи долучено ксерокопію відповідного договору і його оригінал, або належним чином завірена копія учасниками процесу для огляду в судовому засіданні не надавались.

16 липня 2008 року ОСОБА_10 (дарувальник) та ОСОБА_11 ( обдарована) уклали договір дарування нежитлових будівель. В договорі вказано, що сторони діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин ( зокрема з вимогами щодо недійсності правочину). Відповідно до умов договору дарування ОСОБА_10 подарував ОСОБА_11 27/50 частин нежитлових будівель, що розташовані в АДРЕСА_1. В договорі вказано, що ці 27/50 частин нежитлових будівель належать дарувальнику на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2008 року, зареєстрованого в БТІ м. Умані під № 102 в книзі : 1, що підтверджується витягом № 19444686, виданим Уманським БТІ 08.07.2008 року. В договорі зазначено, що право власності на об»єкти дарування у обдарованої виникає з моменту нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації. Також сторони домовились, що під передачею частини нежитлових будівель за даним договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняттям дарунку, зазначено в договорі дарування, - є одержання обдарованою примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення.. 16 липня 2008 року договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Копиловим В.І. та зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_1. До матеріалів справи долучено ксерокопію відповідного договору і його оригінал, або належним чином завірена копія учасниками процесу для огляду в судовому засіданні не надавались.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - свідоцтво про смерть від 15 квітня 2014 року серія НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 19.11.2014 року, за підписом приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу О.І. Кучер, яка видана ОСОБА_1, - приватним нотаріусом 22 квітня 2014 року за №19 заведена спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 ( батька ОСОБА_1.). Спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом. В довідці вказано, що заяви про прийняття спадщини за законом подали: дружина померлого - ОСОБА_4, син померлого - ОСОБА_3 та дочка померлого - ОСОБА_1.

22 квітня 1998 року між ВАТ «Уманьферммаш», в особі ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності № 61 від 25 березня 1998 року та ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи. Згідно п.1.1. вказаного договору сторони зобов»язались шляхом об»єднання своїх зусиль та майна, спільно діяти для досягнення загальної господарської мети - будівництва та експлуатацію готелю на 12-14 місць по АДРЕСА_1. В п.1.2 вказано, що будівництво об»єкту здійснюється на земельній ділянці, яка знаходиться у володінні ВАТ«Уманьферммаш». В. п 2.2 договору ВАТ «Уманьферммаш» зобов»язався надати ОСОБА_2 земельну ділянку в необхідному для будівництва розмірі. До матеріалів справи долучено ксерокопію відповідного договору і його оригінал, або належним чином завірена копія учасниками процесу для огляду в судовому засіданні не надавались.

Згідно умов п.3.1 договору ОСОБА_2 взяв на себе зобов»язання виконувати будівельні роботи у відповідності до проектних документів.

В розділі 4 договору про спільну діяльність сторони домовились, що грошові і майнові внески сторін, а також майно, що створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності становить часткову власність сторін (п.4.1). В п. 4.2 договору про спільну діяльність вказано, що після введення об»єкту в експлуатацію сторони набувають право власності на об»єкт в рівних частинах - по ? кожна.

В розділі 5 договору про спільну діяльність вказано, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов»язків ( п.5.1). В договорі зазначено, що він підписаний сторонами договору : ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від імені ВАТ «Уманьферммаш».

Згідно з положеннями ст.. 64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Наявні в матеріалах цивільної справи ксерокопії відповідних договорів ( належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, не завірені копії документів - письмових доказів) не є належним доказом на підтвердження обставин, що викладені у відповідних договорах.

До матеріалів справи позивачем додано ксерокопію титульної сторінки Статуту публічного акціонерного товариства «Уманьферммаш» ( нова редакція) та ксерокопію статі 1 « Загальні положення» та частково статті 2 «Мета і предмет діяльності товариства» (включно по п.2.2.20). В п. 1.1. статті 1 міститься посилання на те, що Публічне акціонерне товариство «Уманьферммаш» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Уманьферммаш». Оригінал, або належним чином завірена копія Статуту учасниками процесу для огляду в судовому засіданні не надавались.

До матеріалів справи було долучено ксерокопію висновку №23/15 експертного почеркознавчого дослідження за заявою ОСОБА_15 від 24 березня 2015 року, за підписом експерта Л.В. Фраймович. Оригінал вказаного висновку був наданий для огляду в судовому засіданні ОСОБА_3, який пояснив, що його представник по дорученню звернувся з відповідною заявою в експертну установу. У висновку №23/15 експертного почеркознавчого дослідження вказано, що « …Підписи від імені ОСОБА_5 , електрографічні зображення яких містяться проти його прізвища в електрофотокопіях договору про спільну діяльність від 22 квітня 1998 року,. укладеного між ВАТ «Уманьферммаш» та ОСОБА_2 та договору № 47-00а на здійснення авторського нагляду за будівництвом від 23 квітня 1998 року, укладеного між ВАТ «Уманьферммаш» та ПП «Проектсервіс», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 …».

Відповідно до ст. 57 ч.. 1 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. При цьому ч. 2 ст. 57 ЦПК України вказано, що ці дані встановлюються в т.ч. - на підставі висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання задані судом. При цьому згідно з вимогами ст. 144 ЦПК України - експертиза призначається судом ( ухвалою суду).

11 лютого 2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за результатом розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради, виконавчого комітету Уманської міської ради, третьої особи : ПАТ «Уманьферммаш», ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання протиправною бездіяльності Уманської міської ради по контролю за законністю рішень виконавчого комітету Уманської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Уманської міської ради, - було прийнято постанову про часткове задоволення позову ( справа №705/5893/14-ц, № 2а-705/12/15р.)Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 11 лютого 2015 року було визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області № 351 від 13 серпня 1998 року в частині надання в постійне користування земельної ділянки площею 1,5789 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_7 під технічну стоянку автомобілів. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - суд відмовив. В тексті рішення є посилання на відповідний договір про спільну діяльність і в рішенні суду дослівно зазначено, що « … Позивач та ВАТ «Уманьферммаш» є сторонами договору від 22 квітня 1998 року про здійснення спільної діяльності по будівництву мотелю на земельній ділянці по АДРЕСА_1, правомірність цього договору презюмується законом. Виконання позивачем умов договору та його участь у будівництві визнаються ВАТ « Уманьферммаш» та додатково підтверджується договором №42-00а від 23 квітня 1998 року, де сторонами є ВАТ « Уманьферммаш» ПП «Проектсервіс», і повідомленням ПП «Проектсервіс» від 29 липня 1998 року. Відповідно до умов цього договору . позивач набув майнові ( речові) права, які безпосередньо пов»язані з майном на земельній ділянці, стосовно якої відповідачем-2 було прийнято рішення, що оскаржується. …». Постанова до позову позивачем долучена в ксерокопії, яка належним чином не завірена. Належним чином завірена копія постанови суду від 11 лютого 2015 року в судовому засіданні для огляду учасниками судового розгляду не надавалась, при цьому в ксерокопії постанови, яка додана до позовної заяви позивачем, міститься відмітку про те, що станом на 19.02.2015 року постанова не вступила в законну силу. Позивач пояснила, що після набрання постановою законної сили вона до суду не зверталась для того, щоб отримати копію постанови, яка уже набрала законної сили, однак , з її слів, - вказана постанова суду набрала чинності і саме перегляд зазначеного рішення суду ( договір про спільну діяльність був підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 у справі №705/5893/14-ц) було підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про що також зазначено і в позовній заяві з посиланням на номер справи - №705/5893/14-ц.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи позов, сторона позивача, як зазначалось вище, посилається на недійсність укладеного договору, який, на її думку, не відповідає окремим нормам законодавства. Так в обгрунтування своєї правової позиції позивач в позові посилається на ч. 1 ст. 41, ч. 2 ст. 44 та ч.1 ст. 48 ЦК України, який був чинний на території України на момент укладення відповідного договору про спільну діяльність. Також позивач вказала в позові, що договір про спільну діяльність від 22 квітня 1998 року порушує права позивача, оскільки саме він став підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 у справі №705/5893/14-ц.. Позивач в позові також вказала, що визнання вказаного договору недійсним буде підставою для перегляду відповідного рішення суду та встановлення об»єктивних обставин у справі №705/5893/14-ц.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу..

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Враховуючи, що розглядувані правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору про спільну діяльність від 22 квітня 1998 року, суд вважає, що при вирішенні даного спору, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року в редакції дійсній на час укладення договору про спільну діяльність.

Згідно ст. 430 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю (ст. 432 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР - угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Згідно з положеннями п.1ч. 1 ст.44 Цивільного кодексу Української РСР повинні укладатися у письмовій формі угоди організацій між собою і з громадянами, за винятком угод зазначених у ст.. 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР. В ч. 2 вказаної статті зазначено, що письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті та майнові права неповнолітніх дітей.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з положеннями ч.1 ст.62 Цивільного кодексу Української РСР - угода, укладена однією особою (представником ) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов»язки особи, яку представляють.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Цивільного кодексу Української РСР довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 (з наступними змінами і доповненнями) зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом (тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов»язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків). В п. 5 зазначеною постанови Пленуму ВСУ вказано, що ст.. 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами й організаціями дій спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обв»язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства. В п. 5 також зазначено, що у разі визнання угоди недійсною за ст..48 ЦК суд повинен в рішенні послатися і на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає.

Стаття 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 71 ЦК 1963 року визначено трьохрічний загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено. Згідно статті 74 цього ж кодексу вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності, а відповідно до вимог ст. 75, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. У статті 76 вказано, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями з78 і 79 цього Кодексу. Зокрема статтею 78 перебіг строку позовної давності зупиняється якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (непереборна сила), в силу встановленої законодавством Союзу РСР або Української РСР відстрочки виконання зобов'язань (мораторій), якщо позивач або відповідач перебувають у складі Збройних Сил СРСР, переведених на воєнний стан. Перебіг строку позовної давності зупиняється, якщо зазначені в цій статті обставини виникли або продовжували існувати в останні шість місяців строку давності, а якщо цей строк менший шести місяців - протягом строку давності. З дня припинення обставини, що була підставою для зупинення строку давності, перебіг строку давності продовжується. При цьому частина строку, що залишилася, продовжується до шести місяців, а якщо строк позовної давності був меншим шести місяців - до строку позовної давності. Перебіг строку позовної давності, згідно ст. 79 ЦК 1963 року, переривається пред'явленням позову в установленому порядку. По спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку, час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності. Згідно ст. 80 закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

У відповідності до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинна були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала і не ставила питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає до задоволення.

Беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 (з наступними змінами і доповненнями), керуючись ст.ст.41,44,48,62,64,430 ЦК Української РСР (1963 року), Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України в редакції 2003 року, ст.ст. 3,11,15,16, 1216, 1217,1218,1223, 1261-1265 ЦК України (2003 року), ст. ст.10,11,57-60,88,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову до ПАТ «Уманьферммаш», ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про спільну діяльність.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко