У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», третя особа: генеральний директор Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» Куцін Володимир Семенович, про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 25 січня 1993 року він працював на посаді економіста з постачання бюро промислового та технологічного устаткування, запасних частин відділу устаткування, запасних частин управління поставок та забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (далі - ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»). Позивач зазначав, що наказом голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 25 липня 2014 року № 17 його було звільнено з займаної посади із підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважав, що звільнення відбулось із порушенням норм трудового законодавства, оскільки правила внутрішнього трудового розпорядку та посадові обов'язки ним виконувались належним чином та в повному обсязі. Поставка товару, відповідно до умов договору від 31 січня 2014 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Кайлас», не виконана виключно з вини постачальника товару та структурних підрозділів ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд поновити його на посаді економіста з постачання бюро промислового та технологічного устаткування, запасних частин відділу устаткування, запасних частин управління поставок та забезпечення виробництва ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», скасувати наказ голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 25 липня 2014 року № 17, зобов'язати відповідача внести запис до його трудової книжки про скасування запису про звільнення з 25 липня 2014 року, стягнути з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 25 липня 2014 року № 17 «Про звільнення ОСОБА_6 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України».

Поновлено ОСОБА_6 на роботі у ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаді економіста з постачання бюро промислового та технологічного устаткування запасних частин відділу устаткування, запасних частин управління поставок та забезпечення виробництва.

Стягнуто з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28 805 грн 40 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на користь ОСОБА_6 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» просить суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та скасовуючи наказ голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 25 липня 2014 року № 17, апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише у разі допущення працівником третього порушення трудових обов'язків, якщо за попередні два порушення допущені протягом року до працівника були застосовані заходи дисциплінарного стягнення.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону.

Судами встановлено, що на підставі наказу відповідача від 25 січня 1993 року № 83, ОСОБА_6 прийнято на посаду вантажника-експедитора (а. с. 35).

11 грудня 2007 року позивача було призначено на посаду економіста з постачання бюро промислового та технологічного устаткування, запасних частин відділу устаткування, запасних частин управління поставок та забезпечення виробництва ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», що підтверджується наказом голови правління підприємства № 445 (а. с. 36).

Наказом голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 7 листопада 2013 року № 40, ОСОБА_6 оголошено догану, в зв'язку з порушенням останнім пунктів 2.8, 2.14, 2.19, 4.2, 4.4, 4.8 Посадової інструкції (а. с. 138-140).

Зазначений наказ позивачем не оскаржувався та скасований не був.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

22 липня 2014 року голова правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» звернувся до профспілкового комітету первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України (далі - Профспілка ПАТ «Нікопольський завод феросплавів») із поданням на звільнення ОСОБА_6 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 45). Зазначене подання обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_6 допустив порушення посадових обов'язків, передбачених пунктами 2.1., 2.8, 2,14, 4,1, 4.2, 4.8, 5.1, 5.2. Посадової інструкції, що призвело до зриву поставки на підприємство, для потреб залізничного цеху, запасних частин у ІІ кварталі 2014 року. Зазначений випадок стався внаслідок несвоєчасного подання ОСОБА_6 письмової заявки на поставку запасних частин. Також зазначений проступок позивача призвів до можливості ухилення постачальника від відповідальності, яка передбачена договором від 31 січня 2014 року про поставку товару. Крім того, у поданні зазначалось, що за аналогічний проступок, наказом голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 7 листопада 2013 року № 40, ОСОБА_6 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

24 липня 2014 року Профспілкою ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» надано згоду на звільнення ОСОБА_6 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується випискою із протоколу засідання Профспілки ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а. с. 46).

Наказом голови правління ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 25 липня 2014 року № 17, ОСОБА_6 звільнено з займаної посади з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 6-8).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає винні дії працівника та невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на укладення якого була його вільна згода.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції правильно виходив із того, що звільнення позивача проведене із дотриманням вимог, встановлених ст. ст. 40, 43 КЗпП України, обґрунтовано враховано ту обставину, що ОСОБА_6 було раніше притягнуто до дисциплінарного стягнення у виді догани за аналогічний проступок, що є підставою для його звільнення з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні положення, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про те, що звільнення працівника за зазначеною нормою трудового закону можливе лише у разі застосуванні до нього не менше двох дисциплінарних стягнень, після яких працівником знову вчинено дисциплінарне порушення. Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні норм матеріального закону.

Враховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року скасувати, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук