АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1043/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівТрюхана Г. М. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

з участю: ОСОБА_6, представників: ОСОБА_7., ОСОБА_8 та Гуріна Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом приватного підприємства «Авіор» до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ліквідатор ПП «Авіор» Гурін Р.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Свій позов обґрунтовував тим, що постановою Господарського суду Черкаської області від 07 вересня 2010 року ПП «Авіор» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ухвалою того ж суду від 23 листопада 2010 року достроково припинено повноваження ініціюючого кредитора, ДПІ в м. Черкаси та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Гуріна Р.А., ухвалою від 13 березня 2014 року продовжено строк завершення ліквідаційної процедури боржника та строк повноважень ліквідатора банкрута до 07 вересня 2014 року.

Виконуючи повноваження ліквідатора відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Гуріним Р.А. встановлено, що в період з січня по березень 2008 року ОСОБА_6 отримав через касу банку кошти в сумі 53 500 грн. Даний факт підтверджено листом Філії ПАТ «Державний ЕКСІМ Банк України» в м. Черкаси № 072-11/2008 від 29 серпня 2013 року та грошовими чеками. Посилаючись на норми цивільного законодавства, а саме ст. 387 та ч. 1 ст. 1212 ЦК України, якими передбачено, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно, а також особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, - представник ПП «Авіор» просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 53 500 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП «Авіор» безпідставно отримані кошти в сумі 53 500 грн. та судовий збір в сумі 535 грн., а всього стягнуто 54 035 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення від 20 листопада 2014 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку зазначав, що оскаржуване заочне рішення постановлено з процесуальним порушенням норм права, так як в матеріалах справи не містяться докази про повідомлення його належним чином про час і місце розгляду справи, а містяться лише відомості про їх направлення.

ОСОБА_6 вважає, що судом в не повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального права.

Оскільки він жодної заборгованості перед ПП «Авіор» не має , що могли б підтвердити посадові особи підприємства , яких не допитував суд, ухвалюючи заочне рішення . Також суд першої інстанції не врахував , що під час отримання спірних коштів він перебував з ПП «Авіор» у трудових відносинах - на підставі трудового договору працював на посаді менеджера. Що відповідно до довіреності, його було уповноважено здійснювати від імені позивача певні банківські операції на виконання своїх трудових обов'язків. У зв'язку з чим суд мав керуватися нормами не цивільними , а трудового законодавства , оскільки ці правовідносини врегульовані положеннями глави ІХ КЗпП України, а не ст.1212 ЦК України, на які послався суд першої інстанції.

Крім того, скаржник вказує , що відповідно до п. 2.10 п. 2 Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, - готівкові кошти, отримані підприємством в установах банків та не використані за призначенням протягом трьох робочих днів, мають бути повернуті ними до банків не пізніше наступного робочого дня банку. Оскільки готівкові кошти не були повернуті до установи банку, а могли бути використані не за призначенням, то позивач міг довідатись про порушення свого права та звернутися до апелянта з відповідною претензією або/та вимогою негайно. А з того часу вже минув трирічний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Але про застосування даної норми відповідач не мав змоги заявити , оскільки йому було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Тому, посилаючись на необґрунтованість рішення районного суду та на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення не відповідає вказаним вимогам.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у разі неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України участь у судових засіданнях це право, а не обов'язок сторін. Тому не можна вважати основою заочного провадження один лише факт неявки відповідача у судове засідання. Необхідним елементом є неповідомлення ним причин неявки або визнання таких причин судом неповажними.

Тобто, обов'язковою умовою заочного розгляду справи є належне повідомлення відповідача про розгляд справи, його неявка і неповідомлення причин такої неявки, а також визнання судом причин неявки неповажними у разі повідомлення суду про них в судове засідання.

А з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув питання про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 53 500 грн. з ОСОБА_6 - без участі останнього, який не був повідомлений судом про час і місце розгляду зазначеного питання.

Про що свідчать дані поштового повідомлення на його ім'я, яке не було вручено адресату (конверт з повідомленням міститься між а.с. 33 та 34 без нумерування та занесення до опису документів у справі). При цьому, відповідно до даних, що містяться на сайті ДП поштового зв'язку «Укрпошта», - відправлення на адресу ОСОБА_6 було повернуто за закінченням терміну зберігання без вручення відправнику до Соснівського районного суду м. Черкаси 27 листопада 2014 року о 13 год. 00 хв. /а.с.95/ , тоді як суд закінчив розгляд позовної заяви та видалився до нарадчої кімнати об 11 год. 11 хв., провівши розгляд справи без наявності даних про повідомлення відповідача про розгляд справи.

Чим допустив порушення права відповідача на участь у судових засіданнях та порядку заочного розгляду цивільної справи .

Крім того суд також помилково вважав доведеними вимоги позивача при відсутності можливості у відповідача подати заперечення , допустив неповноту розгляду справи, не перевіривши доказів про обставини і підстави отримання коштів та їх подальший рух, а також наявність підстав для застосування до даних правовідносин норм ст.1212 ЦК України .

Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши заяву відповідача про перегляд заочного рішення , суд першої інстанції , даних порушень не усунув та не поновив у передбачений законом спосіб прав відповідача.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд здійснив розгляд позову з порушенням процесуальних прав апелянта ОСОБА_6 на подачу заперечень проти позову та безпосередню участь в судовому розгляді справи, ухвалюючи рішення, не з'ясував всіх обставин , помилково вважав доведеними обставини , що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, - відповідно до вимог ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Звертаючись з даним цивільним позовом до ОСОБА_6 , представник ПП «Авіор» як на підставу позовних вимог послався на норми ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ст.51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті.

Банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебетові і кредитові платіжні інструменти, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

При виконанні розрахункової операції банк зобов'язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа.

З досліджених колегією суддів матеріалів цивільної справи вбачається, що довіреністю від 05 грудня 2006 року /а.с.17/ ПП «Авіор» в особі директора Холоденко В.В. уповноважило ОСОБА_6 подавати до філії ВАТ «Укрексімбанк» у м.Черкаси на виконання розрахункові документи. До яких в тому числі відноситься і грошовий чек , як грошовий документ встановленої форми, що містить беззаперечне письмове розпорядження власника рахунка (клієнта) банкові, який обслуговує його, сплатити певну суму грошей пред'явникові чека або іншій вказаній у чеку особі.

І саме на підставі грошових чеків , які були видані ПП «Авіор» і посвідчені печаткою та підписом директора даного підприємства та відповідають по формі і змісту вимогам «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» ( додаток №13), - відповідач отримував зазначені в позовній заяві кошти у ВАТ «Укрексімбанк» /а.с.10/.

При цьому доказів про незаконність видачі ( отримання) вказаних чеків, або про наявність порушень порядку видачі зазначених у позовній заяві готівкових коштів з боку ВАТ «Укрексімбанк» , які б перебували у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача - позивач не надав, та до ВАТ «Укрексімбанк» з приводу протиправності видачі цих коштів, або до керівника ПП «Авіор» з приводу протиправності видачі чеків , - з позовом не звертався.

Також стороною позивача не було доведено належними доказами і посилання на ту обставину, що відповідач утримує в себе зазначені кошти. Оскільки представник ПП «Авіор» не надав суду касових документів, які б спростовували твердження ОСОБА_6 про передачу ним , отриманих по грошових чеках коштів, посадовим особам ПП «Авіор».

Ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У п. 8 та п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому , враховуючи, що посилання позивача на те, що ОСОБА_6 набув грошові кошти в сумі 53 500 грн. без достатньої правової підстави та утримує їх , - не відповідає дійсності , суперечить встановленим судом обставинам справи та наданим сторонами доказам - у задоволенні цивільного позову приватного підприємства «Авіор» до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 218,303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року - задовольнити .

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом приватного підприємства «Авіор» до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів - скасувати.

У задоволенні цивільного позову приватного підприємства «Авіор» до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :