Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів. Посилається на те, що проживала з відповідачем однією сімєю, шлюб між ними не було зареєстровано. 29.03.2010 р. у них народилася донька ОСОБА_4, яка повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, кошти на утримання дитини відмовляється надавати, інших дітей на утриманні, крім їхньої спільної дитини, а також непрацездатних батьків, він немає. Їхня дитини постійно потребує нормального харчування, одягу, часто хворіє, відвідує садок та в подальшому відвідуватиме школу, що потребує значних коштів і вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. На підставі уточнених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини від щомісячного заробітку відповідача та покласти зобовязання на відповідача брати участь у додаткових витратах згідно ст. 185 СК України, нести витрати на освіту дитину, а саме перебування доньки в дитячому садочку, а в подальшому в шкільному закладі.

Позивачка в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сімєю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьком значиться відповідач ОСОБА_3, а мати позивачка ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК).

Відповідач ОСОБА_3 працює у ПП «Приватна охоронна агенція «Уж» з 01.07.2014 р. за основним місцем роботи на 0.5 ставки посадового окладу та займає посаду охоронника, що стверджується довідкою виданою директором ПП «Приватна охоронна агенція «Уж» від 02.02.2015 р.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, веде догляд за неповнолітньою дитиною, майновий стан відповідача, який є працездатного віку, наявність у нього постійного місця роботи та відсутність інших аліментних зобовязань.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 офіційно працює та вимоги ст.ст. 180, 182, 183 СК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, і що не заперечується сторонами, їхня донька ОСОБА_4 відвідує навчально-виховний комплекс «Первоцвіт». Позивачкою на підтвердження фактичного понесення додаткових витрат на навчання дитини в сумі 567.9 грн. надані рахунки-повідомлення вказаного навчально-виховного комплексу, з яких 290.7 грн. за березень та 277.2 грн. за квітень поточного року, а також квитанцію про перерахування коштів.

Суд вважає, що за наявності особливих обставин, викликаних розвитком та здібностями дитини, які мають істотне значення у цій конкретній справі, ураховуючи право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та відповідно відповідальність батьків за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки вищенаведені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 567.9 грн.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Решта позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача нести витрати на освіту дитини, а саме в дитячому садку і в подальшому в шкільному закладі задоволенню не підлягають, оскільки є належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами і не конкретизованими, зокрема позивачкою не ставиться питання в якому саме розмірі вона просить стягнути додаткові витрати з відповідача, яким чином додаткові витрати на дитину будуть фінансуватися (наперед, покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно).

При цьому суд зазначає, що позивачка не позбавлена права в подальшому, відповідно до положень ст. 185 СК України, звернутися з вимогами до відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). За таких обставин, з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути 243.6 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 150, 155, 180-183, 185 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2014 р. і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 567 (пятсот шістдесят сім) гривень 90 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.