Справа № 447/696/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/1766/15 Доповідач в 2-й інстанції:Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Бакуса В.Я.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_4звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю подружжя кошти в розмірі 257 040,00 гривень та про їх поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період перебування сторін у шлюбі ними спільно було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 в смт. В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області. Однак 12.10.2012 року відповідач відчужила за гроші майнові права на вказану квартиру за 257 040,00 гривень, які, на думку позивача, як спільна сумісна власність підлягають поділу. Позивач просить визнати за ним 1/2 частину вищевказаних коштів, що становить 128 520 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вищевказане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_4. В апеляційній скарзі вказує на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що таке ухвалено без повного та всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно п. 1.2. договору від 09.03.2006р. №3 ВАТ «Березовецький комбінат «Будіндустрія» зобов'язувався надати відповідачу однокімнатну квартиру на АДРЕСА_1 а згідно договору від 05.10.2010 року вона набула майнових прав на 2-х кімнатну квартиру у АДРЕСА_1. Водночас жодних доказів внесення змін до договору №3 від 09.03.2006 року відповідач суду не надала. Відтак, на його думку, відповідач мала майнові права на обидва об'єкти нерухомості. Крім того, припускає, що навіть якщо вважати дві різні квартири однією і тією ж, грошові кошти на набуття майнових прав на цей об'єкт були набуті в шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності. Звертає увагу апеляційного суду також на те, що судом першої інстанції не враховано того, що 12.10.2012 року відповідач відчужила спірну квартиру, а 13.11.2012 року нею була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу, у якій остання вказує, що спільного господарства з ним вона не веде протягом 6 місяців. Вказані обставини, на переконання апелянта, підтверджують, що отримані від продажу грошові кошти в розмірі 257040,00 грн. відповідач не використала в інтересах сім'ї. Ухвалюючи спірне рішення, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував роз'яснень п.п.21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Зважаючи на вищевикладене, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.62-66).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2на обґрунтування апеляційної скарги та заперечення на скаргу представника відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається із роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом, сторони з 22.09.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 09.04.2013 року, яке набрало законної сили 05.08.2013 року.

Встановлено і те, що за договором від 05.10.2010 року №3 про організацію та проведення будівництва, який було укладено між ОСОБА_5, як замовником, та ВАТ "Березовицький комбінат "Будіндустрія", як виконавцем робіт, відповідач доручила виконавцю робіт вчинити дії з організації та проведення будівництва квартири загальною площею 61,2 кв.м. (в тому числі 41,1 кв.м. безкоштовно, 20,1 кв.м. за оплату) з розрахунку 4200 грн. за 1 кв.м. в будинку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.42-42).

12.10.2012 року ОСОБА_5 за згодою позивача ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу майнових прав, за яким продала покупцю ОСОБА_6 за 257 040 грн. майнові права на вказану двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

Як встановлено судом першої інстанції, отримані ОСОБА_5 кошти від продажу майнових прав на вказану квартиру витрачені відповідачем в інтересах сім`ї та на час розгляду судом справи фактично відсутні.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що вказані кошти були витрачені ОСОБА_5 без його відома у своїх власних інтересах, оскільки такі нічим не доведені, в тому числі і сам факт того, що 13.11.2012 року відповідачем була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу.

До того ж, безспірним є те, що про факт отримання відповідачем таких коштів від продажу майнових прав позивачу ОСОБА_4 було відомо ще в жовтні 2012 року, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останнього. Однак протягом півтора року останній не заявляв жодних претензій до відповідачки з приводу вказаних коштів. (а.с.41).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні мирової угоди між сторонами, яка була затверджена ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області 14.06.2013 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя сторони досягли згоди щодо майна, яке є спільним майном подружжя. При цьому кошти, на які посилається ОСОБА_5 у даній справі останнім не зазначались, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо вказаних коштів.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бакус В.Я.

Бойко С.М.