справа № 4-с/489/8/15
УХВАЛА

12 лютого 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - державний виконавець), скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2012 та повернути виконавчий документ стягувачу, зобов'язати відділ державної виконавчої служби зняти арешт з його майна. Також просив поновити строк звернення до суду із скаргою.

У обґрунтування вимог вказав, що рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.08.2012 задоволено позов ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та стягнуто з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 27.06.2007 в розмірі 88215,32 грн.

23.11.2012 державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про яке дізнався після 28.11.2014, коли перетинав кордон України. Постановою державного виконавця від 23.05.2012 накладено арешт та заборону відчуження його майна, а саме транспортного засобу «Мерседес Бенц», державний номер НОМЕР_1.

Заявник вважає, що державним виконавцем не дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині з'ясування факту фактичного ним отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, що унеможливлює вчинення інших виконавчих дій, зокрема, накладення арешту на майно.

У судове засідання заявник та державний виконавець не з'явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Від заявника до суду надійшла письмова заява про розгляд скарги за його відсутності, а від державного виконавця письмові заперечення, що не перешкоджає розгляду скарги за відсутності вказаних осіб.

Суд, дослідивши матеріали скарги і оцінивши зібрані у ній докази, вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду виходячи з наступного.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.08.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18.10.2012, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №171/2007 від 27.06.2007 в сумі 88215,32 грн. та судові витрати.

Виконавче провадження відносно ОСОБА_1 відкрито постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.11.2012.

04.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (заявник вказав 23.05.2012, тобто до відкриття виконавчого провадження, що ймовірно є опискою).

Із змісту скарги вбачається, що про відкриття виконавчого провадження заявника не повідомляли, постанова ним не отримувалася, а тому державний виконавець не вправі був вчиняти інші виконавчі дії, зокрема, накладати арешт на майно.

Заперечуючи проти доводів скаржника, у письмових запереченнях державний виконавець вказала, що на виконанні у відділ державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання двох виконавчих листів по справі № 2/1416/2730/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» 88215,32 грн. боргу та боргу в сумі 1031,78 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження із стягнення 88215,32 грн. боргу винесена 23.11.2012, по іншому боргу - 26.06.2013, які направлено сторонам виконавчого провадження.

26.11.2012 за вихідним № 50316 на адресу ОСОБА_1 направлено виклик із зазначенням часу і місця прибуття боржника до державного виконавця.

17.09.2013 та 22.04.2014 державним виконавцем здійснювалися виходи за місцем проживання боржника, але вдома він був відсутній, що засвідчено відповідними актами.

Крім того, державний виконавець зазначила, що 2013 році в Центральному районному суді м.Миколаєва розглядався позов ОСОБА_1 до ПАТ «Мегабанк» про визнання договору поруки недійсним. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06.06.2013 у задоволенні позову було відмовлено.

Після звернення до Центрального районного суду м.Миколаєва 03.12.2012 ОСОБА_1звернувся із письмовою заявою до відділу державної виконавчої служби в якій просив зупинити виконавче провадження №35381902 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/2730, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва 30.10.2012, про стягнення з нього на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості по кредитному договору від 27.06.2007 № 171/2007 в розмірі 88215,32 грн до вирішення по суті за його позовом до банку про визнання договору поруки недійсним.

Копія заяви додана до письмових заперечень державного виконавця, разом з іншими письмовими доказами.

На думку державного виконавця, наведені факти свідчать про отримання заявником постанови про відкриття виконавчого провадження та свідоме його ухилення від сплати боргу, встановленого рішенням суду.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про обґрунтованість скарги на дії державного виконавця, поданої з порушенням строків на її пред'явлення, в першу чергу підлягає вирішенню питання про наявність поважних причин для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою, і в разі наявності причин, суд поновлює строк звернення до суду та розглядає скаргу по суті, а в разі відсутності поважних причин - залишає скаргу без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 від 03.12.2012, поданої ним до відділку державної виконавчої служби на десятий день після відкриття виконавчого провадження, у ній відображені усі відомості, які містить постанова про відкриття виконавчого провадження, в т.ч. номер виконавчого провадження.

Наведене, спростовує доводи заявника про необізнаність про відкрите виконавче провадження і неотримання ним оспорюваної постанови.

За таких обставин, враховуючи не доведення заявником поважності пропуску строку звернення до суду із скаргою, підстави для поновлення строку, встановленого статтею 385 ЦПК України та частиною шостою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні. У зв'язку із цим, скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 72,73, 383-387 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Коваленко