печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Підставою для набуття ним цієї квартири був договір купівлі-продажу, 1/5715-5761 від 02 листопада 1994 р. (товарна біржа «Українська біржа Десятинна»). За життя ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт, яким повністю усе майно, що належить йому, заповів своїй дочці - ОСОБА_2 Але оскільки вищезазначена квартира була набута позивачкою та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, між нею та відповідачкою виник спір щодо даного спадкового майна. 25 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини спірної квартири. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, оскільки судом встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивачки та її чоловіка ОСОБА_3. Вказане рішення залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 листопада 2012 року. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просить суд ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 та право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_2

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали пред'явлені вимоги.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували.

Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився. В ході розгляду справи подав письмові пояснення по суті позову та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 - чоловік позивачки та батько відповідачки.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт, яким усе майно, що належить йому, заповів своїй дочці - ОСОБА_2

З заявами про прийняття спадщини звернулись сторони у справі - відповідачка на підставі заповіту від 15 квітня 2005 року, позивачка як дружина померлого, яка на момент відкриття спадщини є непрацездатною.

25 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини спірної квартири, посилаючись на те, що зазначена квартира була особистою власністю її батька та не може бути визнана спільною власністю подружжя і тому за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини спірної квартири.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

За результатами апеляційного перегляду, Апеляційний суд м. Києва ухвалив нове рішення від 05 червня 2012 року, яким задовольнив позов ОСОБА_2 та визнав за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року, рішення Апеляційного суду м. Києва скасовано та залишено без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2012 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, 22 серпня 2012 року на підставі рішення Апеляційного суду м. Києві від 05 червня 2012 року за відповідачкою було зареєстровано право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, про що зроблено запис в реєстр прав власності на нерухоме майно від 22 серпня 2012 року.

Після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 28 листопада 2012 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_4 для оформлення спадщини на квартиру, однак нотаріус відмовила у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв'язку з наявністю запису у в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 22 серпня 2012 року, який приватний нотаріус не уповноважена скасовувати.

09 серпня 2013 року позивачка звернулася із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2450092 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з метою проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

Однак, рішенням державного реєстратора № 54556699 від 30 серпня 2013 року позивачці відмовлено у державній реєстрації права власності.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року визнано нечинним запис з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 серпня 2012 року про реєстрацію за ОСОБА_2 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Проте, 14 березня 2014 року у реєстрації права власності позивачці було відмовлено повторно.

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги, позивачка посилається на те, що у зв'язку з вищевикладеними обставинами, вона позбавлена можливості скористатись своїм правом на майно, яке вона набула після смерті свого чоловіка, та скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідачка посилається на те ,що в 1993 році її батько разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 приватизували квартиру АДРЕСА_2, яка в 1994р. була успадкована ОСОБА_3 02.11.1994р. батько відповідачки продав зазначену квартиру і на отримані від продажу кошти придбав квартиру АДРЕСА_1. Отже, відповідачка вважає, що зазначена квартира була особистою власністю її батька та не може бути визнана спільною власністю подружжя, відтак вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 5/8 частин квартири є необґрунтованими.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У відповідності до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 21 вересня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 в 1994р. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.1994р., тобто під час шлюбу і тому відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Також вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачка, як непрацездатна вдова, має право на обов'язкову частку у спадщині.

Таким чином, вказана обставина не підлягає доказуванню згідно правила ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка має право на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 при виділенні цього майна з спільної сумісної власності та 1/4 частину обов'язкової частки від спадкового майна. Таким чином, позивачка має право на отримання 5/8 частин спірної квартири.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред'явлених вимог.

Оскільки судом задоволено вимогу про визнання за позивачкою права на частину спадкового майна, яке вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 у порядку ст. 1261 ЦК України, вимога про визнання за відповідачкою 3/8 частини спадкового майна, яке вона успадкувала за заповітом також підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати понесені позивачкою у вигляді сплати судового збору у розмірі 3 654 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 328, 392, 1241, 1261 ЦК України, ст.60, 70 СК України, ст.ст. 3, 15, 57, 60, 61, 88, 209, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 3654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ