Справа № 333/3175/15-ц
Провадження № 2/333/1724/15
У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши матеріали позовної заяви Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей як представник орану опіки та піклування, ОСОБА_5, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей як представник орану опіки та піклування, ОСОБА_5, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Зазначену справу передано у провадження судді Дмитрієвої М.М.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це порушує принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

У вказаному позові позивач просить суд відібрати дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав строком на один рік.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Резолютивна частина позову не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки не зрозуміло кому необхідно передати дітей.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В своїй заяві позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Проте, суду не зрозуміло в якому порядку необхідно стягувати зазначені аліменти з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в якій частині стягувані аліменти будуть нараховуватись кожному із дітей.

Таким чином, позивачу пропонується уточнити зміст позовних вимог, з метою усунення ускладнень при складанні судових документів та виконавчих листів, в разі задоволення вимог позивача (п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов висновку, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачам надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей як представник орану опіки та піклування, ОСОБА_5, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без руху, надавши пятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачам зі всіма доданими до неї документами.

Копія ухвали направити позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва