Справа № 712/1613/15-ц
Провадження № 2/712/1035/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді - Мельник І.О.

при секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: кримінально-виконавча інспекція Придніпровського району м. Черкаси управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустки та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: кримінально-виконавча інспекція Придніпровського району м. Черкаси управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував, що відповідно до наказу № 64 від 08.08.1978 року він був зарахований на роботу до Черкаської універсальної бази облспоживспілки, яка згодом перейменована на Черкаську міжрайонну торговельну оптову базу, на посаду товарознавця, згодом на інші посади, із 2007 року - на посаду начальника відділу, а з 03.02.2014 року - на посаду завідуючого складом на 0,2 ставки. Враховуючи можливість в майбутньому прийняти склад з позивачем підписаний договір матеріальної відповідальності. Але в зв»язку із дуже малою частиною ставки (п»ята частина), а відповідно і робочого часу - можливість повноцінного виконання роботи завідувача складом була виключена. Робота складу передбачає повний робочий час (з 8-30 до 17-00 кожного дня). Таким чином, на мене були покладені обов»язки рядового працівника і покладені чисто технічні операції - нагляд за дотриманням на базі санітарно-гігієнічних правил та протипожежних норм. Позивач вказує, що окремими дорученнями на нього не покладалися обов»язки керівництва ділянкою роботи або управління чи розпорядження майном, тобто пов»язані із організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями. Відповідно до наказу №112 від 26.12.2014 року (ознайомлений 12.01.15 року) його звільнено із займаної посади - завідуючого складом із обов»язками рядового працівника. Підставою звільнення стало повідомлення КВІ №3163 від 01.12.2014 року. Вважає дане звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд поновити його на посаді завідувача складом Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки; стягнути з Черкаської МТОБ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 600 грн.; компенсацію за відпустки за 2012, 2011, 2010 та 2009 роки в розмірі 10000 грн. та моральну шкоду в сумі 56 666 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши суду, що оскільки на момент звільнення він не займав посаду начальника відділу, а перебував на посаді завідуючого складу - звільнення проведено неправомірно, із витікаючими із цього наслідками. Пояснив, що його посада не передбачає виконання організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій. Надав суду власний розрахунок суми компенсації за час вимушеного прогулу - 1241,96 грн. та розмір невиплаченої компенсації за невикористані відпустки в період з 2009 по 2013р.р - в сумі 8986,85 грн., які просив стягнути з відповідача. У судове засідання 08.05.2015р. позивач не з»явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи приписи ст..157, 169 ЦПК України, а також подання сторонами по справі всіх доказів, пояснень та розв»язання клопотань, суд провів судові дебати та постановив рішення за відсутності позивача.

Представник Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки за довіреністю - Грязон Р.М. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства. Апеляційний суд Черкаської області при розгляді кримінальної справи встановив той факт, що ОСОБА_1 був службовою особою юридичної особи приватного права, а, відтак, виконував організаційно-розпорядчу та/або адміністративно-господарську функцію. 23.12.2014 року вони отримали повідомлення Кримінально-виконавчої інспекції Придніпровського району м. Черкаси Управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області від 01.12.2014 року №3163, в якому йшлося про обов'язок Черкаської міжрайонної торгівельної оптової бази облспоживспілки звільнити позивача із займаної посади. Щодо наданого суду розрахунку позивачем, пояснив, що Дрижи рук М.М. невірно вирахував суму компенсації за невикористані відпустки, так як ним не враховані положення абзацу 1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100. Відповідно до вказаного Порядку для розрахунку взято загальну суму виплат за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Дрижи рук М.М. припустив помилку у наданих суду розрахунках.

В судовому засіданні представник кримінально-виконавча інспекція Придніпровського району м. Черкаси управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області за довіреністю - Колісник О.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 64 від 08.08.1978 року ОСОБА_1 був зарахований на роботу до Черкаської універсальної бази облспоживспілки, яку 20.09.2011 року перейменовано на Черкаську міжрайонну торговельну оптову базу, на посаду товарознавця. З 17.08.2007 року - переведений на посаду начальника відділу, а з 03.02.2014 року - на посаду завідуючого складом на 0,2 ставки на підставі наказу № 13 від 03.02.2014 року. При цьому, 03.02.2014 року з позивачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 04.11.2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3683 Кримінального кодексу України. Призначено покарання у вигляді штрафу та заборони обіймати посади, пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік - з 04.11.2014р. до 04.11.2015р. Вказаний вирок набрав законної сили.

Складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3683 Кримінального кодексу України є прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення дій або бездіяльність з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.

Таким чином, спеціальним суб'єктом згідно з вказаною нормою КК України є службова особа юридичної особи приватного права.

Наказом № 112 від 26.12.2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача складу на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв»зку з набранням законної сили вироком суду, яким передбачено заборону займати посади, що пов»язанні з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій протягом одного року.

Відповідно до ч.3 ст.18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Поняття «Посадова особа» визначено в Примітці 1 ст. 364 КК України Розділу XVII «Злочини у сфері службової діяльності» Кримінального кодексу України.

«Посадовими особами є особи, які постійно або тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих або адміністративно - господарських обов'язків, або виконують такі обов'язки за спеціальним повноваженням ».

Організаційно - розпорядчі обов'язки - це функції по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції, зокрема, виконують керівники міністерств, відомств, державних, колективних чи приватних підприємстві та організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділами, лабораторіями, кафедрами, їх заступники і т. п.), керівники ділянок робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно - господарські обов'язки - це повноваження з управління, розпорядження державним, комунальним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово - господарських, постачальних, фінансових відділень і служб, їх заступників, завідуючих складами, магазинами, підприємствами побутового обслуговування населення, їх заступників, керівників відділів цих підприємств, відомчих ревізорів і контролерів

Судом достеменно встановлено, що за розподілом своїх обов'язків позивач виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські функції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він фактично не виконував організаційно-розпорядчі функції та адміністративно-господарські функцій, суд оцінює критично, оскільки ч.3 ст. 3683 КК України передбачає, що одержання хабара - це одержання службовою особою в будь-якому вигляді за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Вказані стаття не поділяє дії службової особи, в даному випадку дії ОСОБА_1, на організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські.

До того ж, на час постановлення вироку суду - 04.11.2014р. та на час звільнення -26.12.2014р. позивач обіймав посаду завідувача складом, тобто був службовою собою.

Аналізуючи наведене суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі.

У ході розгляду справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 було видано трудову книжку та проведено з ним розрахунок.

З довідки відповідача № 112 від 15.04.2015р. вбачається, що позивачу була виплачена компенсація за невикористані ним відпустки за період з 2009 по 2014 роки. Так, ОСОБА_1 використав відпустку за 2009-2010р. в кількості 2 календарних дні у 2012 році (наказ № 202 від 28.12.2012р.) та отримав відпускні в сумі 174,20 грн. Решту відпустки за цей же період у кількості 29 календарних днів використав у 2013р. (наказ № 189 від 30.09.2013р.), отримано відпускних 1264,56 грн. Відпустку за 2010-2011р.р. використано у 2012 році в кількості 2 календарних днів (наказ № 189 від 30.09.2013р.), нараховано відпускних 87,26 грн. Відпустка у кількості 29 календарних днів за 2010-2011р.р., в кількості 31 календарних днів за 2011-2012р.р., відпустка в кількості 31 календарних днів (включно по 08.01.2014р.) за 2012-2013р.р. - невикористана, нарахована компенсація за 92 календарних днів згідно з наказом № 2 від 08.01.2014р. та виплачена в сумі 3412,28 грн. Відпустка за 2014р. з 03.02.2014р. по 26.12.2014р. невикористана, нараховано компенсацію за 28 календарних днів в сумі 249,76 грн. та виплачено при звільненні.

Нарахування компенсації за невикористані відпустки проведено відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 (надалі Порядок).

Аналізуючи подані сторонами по справі розрахунки сум компенсації за невикористані відпустки, суд доходить до висновку, що позивачем при здійсненні власного розрахунку не враховані положення абзацу 1 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100.

Відповідно до вказаного Порядку для розрахунку береться загальна сума виплат за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Оскільки позивачем відпустки використовувалися у різні періоди, то при обчисленні середнього заробітку і бралися суми виплат за останні 12 календарних місяців, що передували місяцю виплат. Так, загальна сума виплат ОСОБА_1 за період жовтень 2012 - листопад 2013р. становить 15490,67 грн., що майже вдвічі менша за аналогічний період 2011-2012р.р., оскільки з травня 2013р. по 25.09.2013р. за ним не зберігався заробіток (у зв»Язку з перебуванням під вартою). Відповідно до наведеного вище Порядку вказаний період зараховується до стажу роботи, дає право на основну щорічну відпустку в не виключається із розрахункового періоду при розрахунку середньої заробітної плати для виплати відпускних чи при компенсації за невикористані працівником дні відпустки. До розрахунку виплати за період 2012р. - листопад 2013р. входять фактично нарахована заробітна плата за виключенням період травень-вересень 2013р., а для визначення середньоденного заробітку ділиться на 355 днів. Таким чином, відповідачем у повній мір проведені виплати компенсації за невикористані позивачем відпустки.

Оскільки відповідачем було проведено розрахунок з позивачем при звільненні, а звільнення позивача відбулося на підставі вироку суду, то позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Правових підстав для стягнення недоплаченої, на думку позивача, компенсації за невикористані відпустки, суд не вбачає з навдених вище підстав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не доведено заподіяння відповідачем моральної шкоди.

Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки заподіяння такої шкоди відповідачем в судовому засіданні позивачем не доведено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, п. 7 ст. 36, ст..47, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Черкаської міжрайонної торговельної оптової бази облспоживспілки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: кримінально-виконавча інспекція Придніпровського району м. Черкаси управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час постановлення рішення, у той же строк з дня отримання його копії.

Головуючий: