Дата документу 04.02.2015
Справа № 334/8117/14-ц
Провадження № 2/334/113/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Філіпповій Ю.В. розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

у с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у якому вказує, що 07.02.2008 року ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний Договір №34/СЖ-003.08.2, згідно умов якого йому надано кредит на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії на загальну суму 100400 доларів США строком до 07.02.2011 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 16% річних.

Позичальник - ОСОБА_2 припустився порушень умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків у строк не пізніше 07.02.2011 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.06.2014 року становить 118 179,57 доларів США, що еквівалентно 1 400 973,07 грн. за курсом НБУ - заборгованість по кредитному договору та 22 594 696,77 грн. - заборгованість по пені і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Позивач вважає, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 свого зобов'язання щодо повернення кредитних ресурсів, у банку виникло право вимагати погашення існуючої заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 118 179,57 доларів США, та 22 594 696,77 грн. - заборгованість по пені і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання шляхом звернення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження; стягнути витрати на оплату судового збору у сумі 3654 грн.

В ході судового розгляду, а саме 08.12.2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги, і просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 на користь АТ «Родовід банк» у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору сумі 118 179,57 доларів США, та 22 594 696,77 грн. - заборгованість по пені і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання шляхом продажу з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна; стягнути витрати на оплату судового збору у сумі 3654 грн.

У судовому засіданні 04.02.2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги в частині розрахунку суми пені з урахування спеціального строку позовної давності у сумі 478 482,91 доларів США, що еквівалентно 5 628 818,11 грн, та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 7 329,53 доларів США , що еквівалентно 86 888,74 грн.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та 3-ї особи, водній особі, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, суду пояснив, що дійсно ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_2 за виконання ним свого грошового зобов'язання за кредитним договором у розумінні ст. 583 ЦК України та відповідно до приписів Закону України «Про іпотеку» відповідає перед кредитором виключно в межах вартості майна, яке передано в іпотеку, у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою-іпотекою.

Представник відповідача не заперечує, що договір іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором № 34/СЖ-003.08.2 від 07.02.2008 року, згідно умов якого йому надано кредит на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії на загальну суму 100400 доларів США, основне зобов'язання за яким мало бути виконано у строк до 07.02.2011 року.

П.3.3. Кредитного договору передбачено, що при непогашенні заборгованості перед банком у строк, передбачений п.1.1. Кредитного договору, тобто 07.02.1011 року , банк звертає стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, такі ж положення містяться і у п. 3.1.1 Договору іпотеки.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін)

Кредитним договором цей термін встановлено - 07.092.2011 року, і саме з цього часу, на думку представника відповідача і третьої особи, у кредитора виникло право вимоги за Договором іпотеки до ОСОБА_1

Представник відповідача і третьої особи, вважає, що на час пред'явлення банком вимоги про виконання зобов'язання №24-11-бб/668 від 26.06.2014 року на адресу ОСОБА_1 та пред'явлення даного позову до суду сплив строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, в межах якого кредитор мав звернутися до суду, а тому просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши думку учасників в процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності , суд дійшов такого висновку.

Суд установив, що 07.02.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Родовід Банк» укладено Кредитний договір №34/СЖ-003.08.2, згідно умов якого йому надано кредит на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії на загальну суму 100400 доларів США строком до 07.02.2011 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 16% річних ( п.1.1, 1.3 Кредитного договору)

За порушення строків повернення кредитних ресурсів чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості ( п.1.2. 1.4 Кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №34/СЖ-003.08.2 від 07.02.2008 року, між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки від 07.02.2008 року, згідно якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, яка належить останній на праві власності ( п.1.1 Договору іпотеки).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно умов п.1.1 Кредитного договору основне зобов'язання ОСОБА_2 передбачало повернення у строк до 07.02.2011 року, включно, коштів за кредитною лінією у розмірі 100400 доларів США.

Так, судом установлено, що ОСОБА_2 не виконав своїх забов'язань за кредитним договором, і до встановленого у договорі строку - 07.02.2011 року не повернув отримані кредитні ресурси, не сплатив проценти за користування ними, а також інші платежі передбачені умовами договору, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2012 року на користь банка з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 81304,95 доларів США, заборгованість по нарахованим і несплаченим відсоткам 10522,40 доларів США, а всього 91827,35 доларів США, що еквівалентно 733 838,26 грн.. а також пеню у сумі 18365 грн., що еквівалентно 46763,90 грн.( а.с.87-90).

Дане рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Разом з тим, згідно повідомлень Ленінського та Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, стягнень з боржника не проводилося через відсутність майна та коштів у боржника, а отже, рішення суду не виконано.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору при непогашенні заборгованості перед банком у строк, передбачений п.1.1. цього Договору ( тобто 07.02.2011 року) банк звертає стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Аналогічні положення містяться у п 3.1.1. Договору іпотеки.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Відповідно до п. 2.4.1 Договору іпотеки при невиконанні або неналежному виконанні позичальником основного зобов'язання та умов Договору іпотекодержатель зобов'язаний надіслати іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушень або усунення порушення основного зобов'язання. Ця вимога повинна бути оформлена письмово у вигляді офіційного листа.

Отже, саме з 07.02.2011 року у банку виникло право вимоги за Договором іпотеки до ОСОБА_1

Повідомлення про порушення зобов'язання по Кредитному договору та вимога про виконання зобов'язання у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» були надіслані на адресу ОСОБА_1 за вих. №24-11-бб/668 від 26.06.2014 року, але останньою не отримано ( а.с.14-15).

У ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, з урахуванням строків позовної давності, свої вимоги до іпотекодателя позивач мав заявити протягом трьох років з моменту закінчення строку виконання соснового зобов'язання за кредитним договором - до 07.02.2014 року.

Вимога ОСОБА_1 у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» була надіслана 26.06.2014 року, тобто після спливу трирічного строку.

З даним позовом до суду банк звернувся 27.08.2014 року ( а.с.42).

Згідно ч.3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується я судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на час направлення вимоги та повідомлення про порушення зобов'язання по Кредитному договору у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» на адресу ОСОБА_1 за вих. №24-11-бб/668 від 26.06.2014 року та пред'явлення даного позову до суду сплили строки позовної давності, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 10,11, 60, 212-213 ЦПК України , ст. 256-257, 261, 267 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в :

В і д м о в и т и Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1, 3-тя особа ОСОБА_2 про звернення стягненн я на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.