Провадження № 22-ц/773/512/15 Категорія: 39 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Лимарю Р.С.,

з участю: позивачів - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно колгоспного двору, визначення частки спадкодавця в майні колгоспного двору, визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно, визнання права приватної власності на майно,

за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7, ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: по 1/3 частки спадкового майна, що становить 1/5 частки від усього будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/15 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1;

- визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/15 частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно колгоспного двору, визначення частки спадкодавця в майні колгоспного двору, визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно, визнання права приватної власності на майно задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1, видане Буянівською сільською радою 29.11.2001 року, згідно якого власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 право власності на майно колгоспного двору за кожною, зокрема по 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визначено, що частка ОСОБА_1 в майні колгоспного двору становить 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: на 1/3 частки спадкового майна, що складається з 1/5 частки від усього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: на 1/15 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Судові витрати залишено за сторонами.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову в повному об'ємі, а в задовольненні зустрічного позову відмовити. Покликаються на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначають, що позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 було відомо про належність ОСОБА_1 на праві приватної власності спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право власності. Строк позовної давності щодо витребування частки майна колишнього колгоспного двору ними пропущено.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені в ній. Просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному об'ємі, а в задовольненні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_8, представник - ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на квітень 1991 року спірний житловий будинок відносився до типу колгоспних дворів. А оскільки в колгоспному дворі проживало п'ятеро членів двору на цей час, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, тому вони мають право на рівні частки у цьому дворі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 30.01.2002 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами належав матері ОСОБА_1 на праві приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла.

Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1. Спадкодавець залишила заповіт, посвідчений Буянівською сільрадою 10.09.2013 року, яким заповіла все належне їй майно трьом дітям: позивачам та відповідачу по справі ОСОБА_4 Спадкоємці прийняли спадщину в установленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на квітень 1991 року в даному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 (а.с. 53).

Апеляційним судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_1 була членом колгоспного двору та одержувала пенсію колгоспника по віку з 28.10.1982 року по 30.11.2013 рік (довідка з управління пенсійного фонду). Відповідно, станом на квітень 1991 року даний двір, який знаходився в АДРЕСА_1 відносився до типу - колгоспний двір. Також це було встановлено із оглянутих в судовому засіданні по господарських книг за 1983- 1985, 1986-1990, 1991-1995 роки. Колегія суддів вважає, що типи двору за 1991 рік, який виправлений на робітничий не можна брати до уваги, оскільки згідно чинного на цей час законодавства колгоспним двором рахувався двір, в якому хоча б один член був колгоспником. А судом встановлено, що спадкодавець була колгоспником та отримувала пенсію колгоспника. Також, як ствердили в судовому засіданні сторони по справі, спадкодавцю як члену колгоспу був виділений земельний пай.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку; б) розмір частки члена двору визначається у рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Пунктом 15 цієї ж постанови передбачено, що строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК України з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення правовстановлюючих документів.

Права членів колгоспного двору регулювалися нормами діючого на той час цивільного законодавства, а саме: ст.ст. 120-127 ЦК Української РСР.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на квітень 1991 року в колгоспному дворі проживало п'ятеро членів двору, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, тому вони мають право на рівні частки у цьому дворі.

Доказів, які б вказували на те, що дані особи втратили право на частку у колгоспному дворі позивачі та їх представник суду не надали.

Доводи позивачів, що позивачі за зустрічним позовом пропустили строк позовної давності про витребування частки в колгоспному дворі спростовані в судовому засіданні зібраними та дослідженими доказами, оскільки позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 проживають та зареєстровані в даному господарстві на час розгляду справи судом.

Зокрема, судом встановлено, що свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 видане було 30 січня 2002 року. Доказів, що позивачі за зустрічним позовом знали і їм було відомо про дане свідоцтво позивачі не надали. Їх доводи, що відповідачу ОСОБА_4 було відомо про дане свідоцтво, оскільки вона була головою кооперативу по будівництву розподільчого газопроводу по вул. Енгельса у с. Усичі і нею виготовлялися документи на газифікацію спірного житлового будинку не є тими доказами, які доводять, що їй про свідоцтво було відомо з того часу. В судовому засіданні встановлено, що вона разом із сім'єю проживала у спірному будинку, проводила всі ремонти та добудови, газифікувала даний будинок, провела водопровід, оскільки вважала, що є співвласником спірного будинку. Про свідоцтво їй стало відомо після смерті матері ОСОБА_1 так як позивачі стали претендувати на частку в спадковому майні, а документів в будинку не було. Пояснення ОСОБА_9 не спростовують доводів відповідача та третіх осіб. Умовою газифікації будинку є дотримання технічних умов газифікації, що можливе при наявності належної технічної документації будинку, зокрема технічного паспорту, однак не правовстановлюючих документів на будинок.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно в частині порушення прав інших співвласників підлягає до скасування.

Враховуючи наведене суд першої інстанції правильно вказав, що строк позовної давності слід рахувати з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися, що її право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення правовстановлюючих документів. А тому доводи позивачів та їх представника в цій частині спростовані в судовому засіданні зібраними та дослідженими доказами.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо рівності часток всіх членів колгоспного двору, а тому судом вірно визначено частку з розрахунку всіх членів по 1/5. А тому частко спадкодавця становить 1/5 частки, яка згідно заповіту може успадковуватися спадкоємцями по заповіту ОСОБА_1 (а.с. ).

Підстав для визнання заповіту, який склала ОСОБА_1 у вересні 2013 року позивачі за зустрічним позовом суду не надали.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно визначив частку спадкодавця, а відповідно і частки спадкоємців за заповітом у спадковому майні.

Позивачі за зустрічним позовом погодилися з рішенням суду першої інстанції і не оскаржували його, тому рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічних позовних вимог апеляційним судом не розглядуються відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 218, 219, 60 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: