Справа № 521/2462/13-ц
Провадження № 2/521/3623/13
20 березня 2015 року Малиновський райсуд м. Одеси
в складі: головуючого судді - Роїк Д.Я.
при секретарі - Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про ухвалення додаткового рішення по справі № 521/2462/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_1 про зняття арешту із заставленого майна, -
Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 521/2462/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_1 про зняття арешту із заставленого майна. При цьому позивач посилається на те, що частину позовних вимог судом під час розгляду справи 06.11.2013 року розглянуто не було. Так судом не було вирішено вимог щодо скасування арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39144722 від 12.09.2013 року.
Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги в частині заявлених але не розглянутих вимог підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.11.2013 року по справі № 521/2462/13-ц було ухвалено рішення. Позовні вимоги повністю задоволено.
Згідно до уточнених позовних вимог судом не було вирішено вимог щодо скасування арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39144722 від 12.09.2013 року.
Згідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення .
Згідно з ст. 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент задоволення, включити проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги.
Так, 12.02.2013 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1 включаючи вказаний транспортний засіб.
Згідно з приписами ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави шляхом самостійної реалізації заставленого майна без проведення аукціону (торгів), яка може здійснюватися заставодержателем, заставодавцем або за участю третіх осіб за вибором заставодержателя та по вартості, вказаній заставодержателем чи іншим способом, передбаченим чинним законодавством, за вибором заставодержателя.
В силу приписів ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач, як заставодержатель, до набрання чинності рішенням суду має право звернути стягнення на майно боржника.
Відповідно до умов укладеного договору застави між позивачем і ОСОБА_1, заставодержатель має право вимагати від заставодавця вжиття заходів, необхідних для збереження предмету застави та його захисту від посягань з боку будь-якої особи.
Приписами ст. 572 ЦК України передбачено, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) забов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням забов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги.
При цьому, приписами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
При цьому судом взято до уваги, що правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання забов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувана на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обовязків щодо рухомого майна.
Згідно із ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.
Відповідно до ст. 14 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження має вищий пріоритет як над незареєстрованим обтяженням, так і над обтяженнями, зареєстрованими пізніще, що дає право з вищим пріоритетом задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета обтяження переважно перед іншими кредиторами з нижчим пріоритетом.
Проаналізувавши позовні вимоги позивача у системному аналізі із приписами ЦПК України суд вважає за необхідне зазначити, що способом захисту цивільних прав та інтересів, між іншим, може бути припинення дії, яка порушує право та/або відновлення становища, яке існувало до порушення.
Таким чином суд вважає за можливе задовольнити вимоги щодо:
Керуючись ст. ст. 526, 530, 572, 589, 610, 612, 623-626, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України суд, -
Заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про ухвалення додаткового рішення.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: