АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

секретар Бугай О.О., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року задоволено частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 3 червня 2008 року у розмірі 104 818,13 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24 липня 2015 року становить еквівалент у сумі 2 307 643 грн. 98 коп.; пеню у розмірі 10 000 грн., а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

В задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "УкрСиббанк" через свого представника, Яременка О.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с.51-53).

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судової перевірки, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2, а.с.42-48).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представників сторін, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги протилежної сторони, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

3 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (т.1, а.с.6-9).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долари США, в сумі 60 000 доларів США, що еквівалентно 291 120 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошті (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному договорі.

Позивач виконав умови договору кредиту та надав відповідачу кошти у розмірі 60 000 доларів США.

Згідно п.1.2.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 4 червня 2018 року.

Згідно п.1.3.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 15,00 % річних.

Відповідно до п.4.1. Кредитного договору - за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню.

14 жовтня 2009 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо погашення заборгованості з зазначенням, що у випадку не усунення порушень на 31 (тридцять перший) день з дня отримання цієї вимоги, АКІБ «УкрСиббанк» вважає термін повернення кредиту за Кредитним договором таким, що настав, та вимагає дострокового виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 3 червня 2008 року, а саме: сплатити позивачу заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів та пені, які підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів, що узгоджується з Розділом 6 Кредитного договору (т.2, а.с.1).

Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за кредитом та наданої відповідачем копії квитанції №199 від 20 листопада 2012 року вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості по договору №0 було здійснено відповідачем 20 листопада 2012 року в сумі 400 доларів США (т.1., а.с.84, 228).

Відповідач умов договору кредиту належним чином не виконав, а тому станом на 1 липня 2015 року у останнього утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 104 818,13 доларів США та 614 214 грн. 46 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 54 499,42 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 50 318,71 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 270 912 грн. 73 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом - 343 301 грн. 73 коп. (т.1, а.с.215-238).

За встановлених обставин, ураховуючи положення ст.551 ЦК України, районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам за користування кредитом у повному обсязі та зменшив розмір пені до 10 000 грн. з урахуванням поведінки обох сторін зобов'язання та тяжкого матеріального становища боржника.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам за користування кредитом у повному обсязі та зменшення розміру пені до 10 000 грн. з урахуванням поведінки обох сторін зобов'язання та тяжкого матеріального становища боржника, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки районним судом, незважаючи на подання відповідачем заяви про застосування позовної давності та наявність у справі доказів пропуску позивачем строку позовної давності, не застосована позовна давність, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Висновки суду першої інстанції у цій частині, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для застосування позовної давності у спорі, нормативно-правові акти, якими керувався суд при вирішенні цього питання, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.37).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представники відповідача, також не навели таких обставин.

Посилання апеляційної скарги відповідача на те, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості був внесений відповідачем у розмірі 400 доларів США 20.11.2012, та інші платежі, внесені за період з 20.05.2011, були спрямовані позивачем на погашення чергової простроченої заборгованості за процентами, а останній платіж на погашення тіла кредиту був внесений відповідачем 26.05.2009 року на суму 500 доларів США, тому районним судом безпідставно не застосована позовна давність до заборгованості по тілу кредиту та/або процентам, що виникла до 20.05.2011 року, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У даному випадку прострочення заборгованості за кредитом починається з червня 2009 року (т.1, а.с.10-19).

Після цього ОСОБА_3 здійснював погашення заборгованості згідно з кредитним договором у період з 18.01.2012 по 20.11.2012 по 400 доларів США (а.с.80-84).

Таким чином, боржник, здійснюючи погашення заборгованості згідно з кредитним договором у період з 18.01.2012 по 20.11.2012, вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Оскільки надані суду копії квитанцій про сплату заборгованості не містять вказівки, що ОСОБА_3 погашає конкретну заборгованість по сплаті відсотків за певний період чи конкретну заборгованість по тілу кредиту за певний період, суд приходить до висновку, що боржник визнав свій борг у цілому, без будь-якого розмежування.

Ураховуючи наведене, той факт, що кредитор спрямував кошти, сплачені на погашення заборгованості у розмірі, що є меншим від загального розміру заборгованості, на погашення грошових зобов'язань позичальника у черговості, визначеній п.1.6. кредитного договору № 0, не свідчить про те, що боржник визнав лише частину свого боргу.

Таким чином, ОСОБА_3 18 січня 2012 року та, у черговий раз, 20 листопада 2012 року перервав перебіг позовної давності і. зокрема, з цих дат він почався заново.

Позов до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлений 19 травня 2014 року (т.1, а.с.4), тобто у межах позовної давності.

З огляду на викладене, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності у даному спорі.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недопустимості наданих позивачем на підтвердження своїх вимог письмових доказів також відхиляються апеляційним судом, оскільки доказів на спростування відомостей, що містяться у наданих позивачем копіях документів, відповідачем не надано.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставного зменшення районним судом розміру пені з 614 214 грн. 46 коп. до 10 000 грн. відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

За правилом ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У даному конкретному випадку районним судом правильно враховано, що нарахований позивачем розмір неустойки є значним, а відповідач, якому з 13 липня 2009 року не нараховується заробітна плата знаходиться у тяжкому матеріальному становищі.

Ураховуючи наведені обставини у сукупності з тим фактом, що відповідач, незважаючи на свій майновий стан, вчиняв дії, направлені на погашення заборгованості, висновок районного суду про необхідність зменшення розміру пені до 10 000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості.

З огляду на викладене, підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Водночас, при визначенні у резолютивній частині рішення загального розміру заборгованості відповідача перед позивачем із зазначенням еквіваленту у національній валюті України - гривні, у сумі 2 307 643,98 грн. районний суд не звернув увагу на наявність у матеріалах справи заяви позивача про уточнення позовних вимог від 03 липня 2015 року (т.1, а.с.204-207), відповідно до прохальної частини якої ПАТ "УкрСиббанк" просить стягнути заборгованість за кредитом та по відсотках за користування кредитом у валюті кредиту - у розмірі 104 818, 13 доларів США, а пеню у гривні.

За правилом ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З наявних у справі письмових доказів убачається, що у даному випадку валютою кредиту є долар США (а.с.6-9 Правомірність надання кредиту в іноземній валюті у встановленому законом порядку не оспорена.

Відповідно до роз'яснень п.12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення основної заборгованості за кредитним договором - тіло кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, у валюті кредиту - доларах США.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга позивача не містить.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення з абзацу другого резолютивної частини рішення слів: що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24.07.2015 року становить еквівалент у сумі 2 307 643,98 грн.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року змінити.

У абзаці другому резолютивної частини рішення слова: що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24.07.2015 року становить еквівалент у сумі 2 307 643,98 грн., виключити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова