Справа № 22-ц-6162/11 Головуючий у І інстанції Яковенко В.С.
Категорія 54 22.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Іванківської центральної районної лікарні про стягнення недовиплаченої заробітної плати за період роботи на території радіоактивного забруднення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона являється пенсіонеркою з липня 2003 року, проте з 1 серпня по жовтень 2006 р. працювала лаборантом у Розважівській дільничній лікарні. Оскільки село Розважів Іванківського району Київської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач зобов`язаний був виплачувати їй доплату до заробітної плати, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 1 мінімальної заробітної плати щомісяця, крім того її заробітна плата, як працюючого пенсіонера мала бути підвищена на 25 %. Проте відповідач виплачував їй доплату за роботу в зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі 5 грн. 20 коп. та як працюючому пенсіонеру 1 грн. 35 коп., щомісяця, керуючись постановами Кабінету Міністрів України. Таким чином, відповідач не доплатив їй заробітну плату в сумі 1402 грн. 20 коп., з розрахунку відпрацьованого часу та розміру мінімальної заробітної плати в період серпня-жовтня 2006 року - 375 грн. Вона двічі зверталась до відповідача з заявою про перерахунок та виплату їй щомісячної доплати до заробітної плати згідно вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте відповідачем цього зроблено не було. Оскільки відповідачем порушено законодавство про оплату праці, вона має право звертатись до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому просить суд стягнути з Іванківської центральної районної лікарні її користь 1402 грн. 20 коп.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2В відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає дане рішення незаконним та просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом першої інстанції встановлено що позивач працювала у відповідача в період з 1 серпня по жовтень 2006 року. Відповідач виплачував позивачу заробітну плату та щомісячну доплату до заробітної плати, яка передбачена спеціальним законом, зокрема ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до вказаної норми розмір щомісячної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю, до якої відноситься село Розважів Іванківського району Київської області, де працювала позивачка, мала становити одну мінімальну заробітну плату, яка складала на той період 375 грн., та додаткова доплата як працюючому пенсіонеру 25 % від вказаної суми. Фактично вказані доплати виплачувались позивачу в розмірі, визначеному постановою КМ України № 836, що порушувало її права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту, коли було порушено її право пройшло майже 5 років. В своєму листі відповідач наполягає на застосуванні норм про пропуск строку звернення до суду. Посилання позивачки на те, що звернення до суду про стягнення заробітної плати не обмежується будь-якими строками, а відповідачем порушено саме законодавство про оплату праці, є безпідставними, оскільки доплата до заробітної плати, на яку претендує позивач, не є заробітною платою і не регулюється трудовим законодавством, а є соціальною доплатою і регулюється спеціальною нормою соціального захисту, зокрема Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачується не із фонду заробітної плати відповідача, а із спеціальних коштів цільового призначення.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді