Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дьоміної О.О.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу від 18 липня 2007 року дійсним та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 18 липня 2007 року між сторонами було укладено в простій письмовій формі угоду на універсальній біржі «Рона», відбулося повне виконання спірного договору та позивачка сплатила відповідні кошти за нерухоме майно, придбане у ОСОБА_5, однак остання ухиляється від нотаріального посвідчення угоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року, позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18 липня 2007 року, дійсним. Визнано за ОСОБА_4 право власності на вищевказане нерухоме майно.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору, позивачкою ці умови виконані повністю, а ОСОБА_5 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв'язку із чим договір купівлі-продажу може бути визнано дійсним.

Однак погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно зі ст. 657 ЦК України (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Задовольняючи позов і посилаючись на ст. 220 ЦК України, суди не взяли до уваги, що під час вирішення спору про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Так як договір купівлі-продажу квартири підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, у суду не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Оскільки суд першої інстанції фактичні обставини справи не встановив, а апеляційний суд допущені недоліки не виправив, тому рішення місцевого суду і ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік