Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 428/4760/14-ц
Провадження № 22ц/782/70/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Стахової Н.В.,

суддів - Кострицького В.В., Орлова І.В.,

при секретарі - Коротенку С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Сєвєродонецький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності з травня 2000 року належить житловий будинок у АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу у 2005 року з ОСОБА_3, остання разом із сином ОСОБА_4 залишили будинок, з 2005 року без поважних причин у будинку не проживають, однак, зареєстровані в ній. У червні 2010 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 та зареєстрував її за адресою: АДРЕСА_1. Також ним було складено заповіт на ім'я дружини. Вважає, що реєстрація відповідачів порушує його права як власника майна, оскільки він як інвалід другої групи не має можливості користуватися пільгами щодо оплати комунальних послуг, тому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, що складається з заборгованості з оплати газу у сумі 340 грн.50 коп., правової допомоги у сумі 500 грн. Крім того, йому заподіяно моральну шкоду у розмірі 100 грн., яку також просить стягнути з відповідачів. Посилаючись на те, що відповідачі понад шість місяців не проживають у спірному будинку без поважних причин, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 391 ЦК України.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог будо відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області і просить ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, про що свідчать розписки про отримання судових повісток.

Заслухавши доповідача, апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач навмисно чинить перешкоди відповідачам у проживанні у спірному будинку, і сам факт не проживання останніх за місцем реєстрації не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком. Також, у зв'язку з тим, що відповідачі не проживають тривалий час, підстав для стягнення заборгованості з оплати природного газу не має, оскільки їх вартість нараховується не по кількості зареєстрованих осіб, а згідно лічильника. Відсутні підстави для стягнення і моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Проте, частково з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Як установлено судом, шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано у 2005 році. (а.с.11).

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачеві по праву власності на підставі свідоцтва про право власності від 16 травня 2000 року, виданого Борівською селищною радою.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що за договором дарування від 17 листопада 1999 року ОСОБА_3 належить на праві власності будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно домової книги та довідки Борівської селищної ради за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, його син ОСОБА_4, колишня дружина ОСОБА_3, дружина ОСОБА_6.

З довідок депутатів Борівської селищної ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, однак проживають за адресою: АДРЕСА_2. Вказана адреса проживання відповідачів зазначена позивачем і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч.2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім»ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Факт не проживання відповідачів у будинку за адресою: АДРЕСА_1 понад рік підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7

Відповідачі доказів тому, що вони не проживають у спірному житлі понад рік з поважних причин до суду не надали, як не довели і тих обставин, що позивач чинив їм перешкоди у вселенні та проживанні за місцем реєстрації.

Той факт, що між сторонами виникли конфлікти з приводу пошкодження та крадіжки майна ОСОБА_2, підтвердив позивач, однак відповідачі також не надали доказів тому, що з 2006 року вони ставили питання про вселення до будинку, з якого забрали всі свої особисті речі та предмети домашнього вжитку, інформували відповідні органи про перешкоди у вселенні, які робить їм позивач, несуть витрати по утриманню будинку, тому є передбачені законом підстави для визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1

Крім того, відповідачка має на праві власності житловий будинок, у якому вона мешкає разом із сином, тобто останні забезпеченні житлом.

Таким чином, суд зробив висновки, невідповідні обставинам справи, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат, пов'язаних з оплатою послуг з надання природного газу, оскільки відповідачі не проживають у спірному будинку та не користуються вказаними послугами. Крім того, з наданого позивачем особового рахунку вбачається, що у вказаному будинку встановлений засіб обліку газу у вигляді лічильника за яким нараховується вартість послуг.

Погоджується судова колегія і з висновком суду про відсутність підстав стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено причинного зв'язку між неправомірними діями відповідачів та завданої позивачу моральної шкоди, яку він обґрунтовує тим, що принижена його честь, гідність та ділова репутація.

Відповідно до п.2 ч.3 ст..79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Частинами 1 та 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення, тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 121 грн.80 коп. з кожного.

Також, враховуючи, що позивачем було сплачено 500 грн., пов'язаних з наданням правової допомоги (а.с.29, 31), але позов задоволений частково, суд стягує з відповідачів на користь позивача, витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у сумі 64 грн. з кожного.

Відповідно до вимог ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тому рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. 209, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Сєвєродонецький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 лютого 2015 року в частині відмови у стягненні судових витрат змінити, скасувавши в частині відмови у стягненні судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 64 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя:

Судді: