Справа № 492/1556/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2015 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал», за участю третьої особи: директора Комунального підприємства «Водоканал» ОСОБА_2 про поновлення на роботі та сплаті за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача про поновлення її на посаді бухгалтера з особових рахунків Комунального підприємства «Водоканал» (далі КП «Водоканал»), стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 01 серпня 2011 року вона працювала бухгалтером з особових рахунків КП «Водоканал». 26.05.2014р. її було попереджено про майбутнє звільнення за скороченням штату та наказом КП «Водоканал» № 76-к від 01.08.2014р. позивачку було звільнено з посади бухгалтера з особових рахунків за скороченням штату, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки скорочення штату фактично не було та на посаду бухгалтера в період попередження позивачки про майбутнє звільнення була прийнята інша особа. Крім того, відповідачем не було дотримано переважне право позивачки на залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Позивачка вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки проведено з порушенням законодавства про працю у звязку з чим звернулася до суду з зазначеним позовом.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. При цьому позивачка пояснила суду, що своє звільнення вважає незаконним, бо воно проведено з порушеннями законодавства про працю так як фактично скорочення штату не було.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що звільнення позивачки відбулось у звязку зі скороченням штату підприємства та переважне право на залишенні на роботі було у ОСОБА_3, яка має дитину віком до трьох років.

Третя особа: директор Комунального підприємства «Водоканал» ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд також не повідомляв.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з трудового законодавства, пов'язані з правовідносинами між робітником та роботодавцем, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Кодексом законів про працю України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 28-к від 01.04.2010р. ОСОБА_1 (а.с. 2-3) з 01.04.2010р. прийнята на посаду диспетчера в КП «Водоканал» (а.с.134-136), що підтверджується записом в трудовій книжці позивачки (а.с. 4-6). Наказом № 39-д від 01.08.2011р. ОСОБА_1 переведено на посаду бухгалтера з особових рахунків (а.с. 111).

Відповідно до наказу № 48-к від 26.05.2014р. «Про зміни в організації виробництва і праці і звільнення працівників» скорочено дві одиниці бухгалтера по особовим рахункам (а.с. 8, 47) та на підставі наказу № 44-д від 30.05.2014р. внесено зміни до штатного розкладу КП «Водоканал», затвердженого наказом № 18-д від 01.04.2011р. (а.с. 48). Відповідно до повідомлення від 26.05.2014р. та наказу № 48-к від 26.05.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було письмово попереджено про наступне звільнення за скороченням штату з 01.08.2014р. та повідомлено, що КП «Водоканал» не має можливості запропонувати їм іншу посаду, яка відповідає їх спеціальності і кваліфікації (а.с. 8, 9, 47, 50). На підставі наказів № 75-к, № 76-к від 01.08.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було звільнено з посади бухгалтера з особових рахунків за скороченням штатів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.08.2014р. (а.с. 10, 49, 149). На посаді бухгалтера з особових рахунків залишилася працювати ОСОБА_3, яка має дитину віком до трьох років (а.с. 55).

Згідно листів № 41 від 20.04.2015р., № 46 від 06.05.2015р., виданих КП «Водоканал» на час прийняття рішення про скорочення штатів та на час звільнення ОСОБА_1 були вакантні посади: інспектора по кадрам з вимогами: вища освіта, професія, стаж роботи з організації управління кадрами на інженерно-технічних і керівних посадах; головного бухгалтера з вимогами: вища освіта економічна освіта, стаж фінансово-господарської роботи, в тому числі на керівних посадах не менше 5 років; енергетика-механіка з вимогами: вища освіта технічна освіта, стаж роботи по спеціальності на інженерно-технічних керівних посадах з відповідним профілем підприємства, галузі; юрисконсульта з вимогами: вища або середня професійна юридична освіта і стаж роботи на посадах, які замінюють спеціалістами з середньою професійною освітою не менше 5 років; лаборанта водозабору з вимогами: середньо-спеціальна освіта (хіміко-біологічна), спеціальна підготовка по встановленій програмі і стаж роботи по профілю не менше 2 років; слюсаря-водопровідника з вимогою мати профільну професійно-технічну освіту; тракториста з вимогою мати профільну професійно-технічну освіту; електромонтера з вимогою мати початкову професійну або спеціальну освіту; інженера з охорони праці та екології з вимогами: вища технічна освіта, і стаж роботи на посаді інженера по охороні праці 11 категорії не менше 3 років; інженера з будівництва з вимогами: вища технічна освіта, і стаж роботи на будівництві, які не запропоновані ОСОБА_1 внаслідок невідповідності її освітнього та кваліфікаційного рівня вимогам, передбаченими посадовими інструкціями (а.с. 7, 44, 51-53, 65, 66-67, 68-70, 71-73, 74-75, 76-77, 78-79, 80-81, 82-83, 84-85, 86-90). Наказами № 69-к від 08.07.2014р., № 71-к від 17.07.2014р., № 74 а-к від 28.07.2014р. на посади машиніста насосних станцій, інспектора по кадрам, бухгалтера були прийняті ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 146, 147, 148). Відповідно до копії диплома серії ИТ-І № 018227 від 02.07.1985р. ОСОБА_1 закінчила Білгород-Дністровський сільськогосподарський технікум за спеціальністю агрономія та отримала кваліфікацію агронома (а.с. 7).

Згідно листа № 41 від 20.04.2015р., виданого КП «Водоканал» на підприємстві виборного органу первинних профспілкових організацій або профспілкового представника не має (а.с. 44).

Як вбачається з довідки про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття) № 141 від 17.09.2014р., виданої КП «Водоканал» середньомісячна заробітна плата позивачки складає 1733,62 грн. (а.с. 18).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому звільнення на таких підставах допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На підставі пункт 6 частини 1 статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

За змістом ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Судом встановлено, що з наказом № 48-к від 26.05.2014р. про скорочення штатів та про наступне звільнення з 01.08.2014р. позивачка була ознайомлена 27 травня 2014 року, про що свідчить її підпис у згаданому наказі та не заперечувалося позивачкою (а.с. 47).

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців (ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок i жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини до чотирнадцять років або дитини-інваліда з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної лiквiдацiї підприємства, установи, органiзацiї, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно розяснень, які викладені в п. 19 Постанови Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 із змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що в КП «Водоканал» виборного органу первинних профспілкових організацій або профспілкового представника не має, тому отримати згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 відповідач не мав можливості. Крім того, судом встановлено, відповідач не мав можливості запропонувати позивачці іншу посаду з часу попередження позивачки про наступне звільнення по день звільнення так як освітньо-кваліфікаційній рівень позивачки не відповідає вимогам вакантних посадам, які були з часу попередження позивачки про наступне звільнення по день її звільнення. Також, відповідач не мав можливості залишити позивачку на посаді бухгалтера з особових рахунків, оскільки переважне право на залишенні на зазначеній посаді відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України мала ОСОБА_3, яка є матірю дитини віком до трьох років, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 55).

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера з особових рахунків відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги письмові докази, а саме накази: № 18-д від 01.04.2011р. (а.с. 45), № 38-д від 01.08.2011р. (а.с. 110) щодо зміни штатного розкладу; № 96-к від 16.08.2011р. (а.с. 112), № 103-к від 31.08.2011р. (а.с. 113), № 81-к від 07.08.2014р. (а.с. 150), № 84-к від 11.08.2014р. (а.с. 151), № 91-к від 21.08.2014р. (а.с. 152), № 103-к від 30.09.2014р. (а.с. 153), № 111-к від 20.10.2014р. (а.с. 114), № 113-к від 31.10.2014р. (а.с. 154), № 114-к від 03.11.2014р. (а.с. 155), № 115-к від 03.11.2014р. (а.с. 156), № 118-к від 04.11.2014р. (а.с. 157), № 121-к від 04.11.2014р. (а.с. 158) про прийняття, звільнення оскільки зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 58 ЦПК України та не стосуються предмету спору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі то у зв'язку з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні цих вимог, задоволенню також не підлягають її вимоги про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На підставі ст. ст. 40, 42, 43, 43-1, 49-2, 184, 232 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 30, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо сторони, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_8