Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" вересня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні, зазначивши що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 24 червня 2010 року по 21 листопада 2014 року. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив позивачці заробітну плату, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просила стягнути на її користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11071,29 грн., середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по 30 червня 2015 року в розмірі 25086,00 грн. та у подальшому виходячи із середньоденного заробітку 169,50 грн.

Позивачка та її представник у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 Азовелектросталь до судового засідання не зявився, надав заперечення, відповідно до яких заперечував проти задоволення позовних вимог. Так, надав довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 11071,29 грн. за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року. Не визнає врахований позивачем розмір середнього заробітку з урахуванням середньоденного заробітку 169,50 грн. Просив відмовити в задоволенні інших позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими та не доведеними.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах із ОСОБА_2 Азовелектросталь по 21 листопада 2014 року. За цей період їй нараховувалась заробітна плата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

При розгляді справи було встановлено, що строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивача не спливли.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Так, в ОСОБА_2 Азовелектросталь виникла заборгованість перед позивачкою з виплати заробітної плати за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 11071,29 грн., що не оспорюється самим підприємством.

З огляду на те, що в зазначеній частині позовних вимог, між сторонами відсутній спір, суд вважає можливим задовольнити вимоги в цій частині.

Позивачкою заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Кількість робочих днів починаючи з 22 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року складає 148 днів.

Разом з тим, з огляду на наведені вище норми, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати за період з 22 листопада 2014 року по день ухвалення рішення, тобто по 23 вересня 2015 року, який складає 208 днів.

Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок про розмір середньоденної заробітної плати, який складає 169,50 грн. з наступних підстав.

Не погодившись з наданим позивачкою розрахунком, відповідач надав суду довідку №1632 від 15 липня 2015 року про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, яка складає 136,51 грн.

Так, суд не може ставити під сумнів розрахунок ОСОБА_2 «Азовелектросталь», оскільки він складений головним бухгалтером підприємства.

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 22 листопада 2014 року по 23 вересня 2015 року складає: 208 х 136,51 грн. = 28394,08 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись, ст. ст. 115 - 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 11071,29 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 28394,08 грн., з утриманням ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва