Справа № 152/1382/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 вересня 2015 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря судового засідання Палій М.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту та визнання права на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про встановлення факту та визнання права на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на земельні ділянки. Зазначила, що 25.04.2006 померла її мати ОСОБА_5, яка по день смерті проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із права на приватизацію земельних ділянок: земельна частка (пай) № 424, загальною площею 2,5893, з яких: 0,9589 га рілля та 1,6304 га багаторічні насадження, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами села і були виділені спадкодавцю на підставі розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 №388 та від 08.10.2008 № 413.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 по закону є позивач, оскільки є дочкою спадкодавця, інший спадкоємець ОСОБА_6 спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує, про що він подав відповідну заяву.

Оформити спадщину позивач не може, оскільки ОСОБА_5 не закінчила приватизацію земельних ділянок, позаяк померла. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини на земельні ділянки, про що винесено постанови.

Окрім того, зясувалося, що прізвище матері позивача у списках померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України, зазначено невірно, оскільки замість «Кистишена Марія Микитівна» зазначено «Кистишина Марія Микитівна».

З огляду на викладене, позивач просить:

1) установити юридичний факт, що ОСОБА_5, яка померла 25.04.2006 належало право на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) № 424, відповідно площею 0,9589 га ріллі та 1,6304 га багаторічних насаджень, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, відповідно до даних у пункті (порядковому номері) 41 у додатку 3 та у пункті (порядковому номері) 39 у додатку 4 до розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації від 08.10.2008 року № 413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території ОСОБА_4 сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», які зазначені (записані) на громадянку ОСОБА_7;

2) визнати за нею право на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, якими є земельні ділянки (земельна частка (пай)) № 424, загальною площею 2,5893, з яких: 0,9589 га рілля та 1,6304 га багаторічні насадження, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами села і були надані спадкодавцю ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» в порядку спадкування за законом після смерті 25 квітня 2006 року матері ОСОБА_5.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_5 за життя набула право на приватизацію земельних ділянок, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії», проте закінчити приватизацію не встигла, оскільки померла, а тому позивач має право на спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте до суду надійшла заява в.о. начальника Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області ОСОБА_8, у якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просить розглянути у відсутності представника відділу.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

25 квітня 2006 року в с. Рахни-Лісові померла ОСОБА_5 Микитіна, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з права на земельні ділянки, виділені в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» у розмірі земельної частки (паю) № 424, відповідно площею 0,9589 га ріллі та 1,6304 га багаторічних насаджень, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується розпорядженнями голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії на території ОСОБА_4 сільської ради», від 08.10.2008 № 413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території ОСОБА_4 сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» (а.с. 22-27).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 по закону є позивач, оскільки є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу (а.с. 9, 10), інший спадкоємець ОСОБА_6 спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує, про що свідчить його заява (а.с. 14).

Позивач оформила у спадщину частину майна після смерті ОСОБА_5, що вбачається із копії спадкової справи № 143/10 (а.с. 38-62).

Водночас, позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки: земельна частка (пай) № 424, загальною площею 2,5893 га, з яких: 0,9589 га рілля та 1,6304 га багаторічні насадження, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, про що нотаріусом винесено відповідні постанови за № 2536/02-31 та № 2535/02-31 від 18.11.2014 (а.с. 7, 8).

Із постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтв є ненадання позивачем правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч. 1. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем померлої ОСОБА_5, оскільки вона є її дочкою. Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_5 та оформлення частини спадкового майна.

Проте, оформити в порядку спадкування право власності на земельні ділянки: земельна частка (пай) № 424, загальною площею 2,5893 га, з яких: 0,9589 га рілля та 1,6304 га багаторічні насадження, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами населеного пункту, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючих документів, це зумовлено тим, що ОСОБА_5 за життя не закінчила приватизацію земельних ділянок.

Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI).

Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК.

Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочала процедуру приватизації, про що свідчать відповідні розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, однак, її не закінчила у звязку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначених вище земельних часток (паїв) та одержання правовстановлюючих документів на право власності на них.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 указано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця.

Окрім того, оскільки судом установлено, що ОСОБА_5 за життя набула право на приватизацію зазначених вище земельних ділянок, то суд вважає, що вимога позивача про встановлення юридичного факту належності спадкодавцю права на приватизацію слід задовольнити, оскільки у списках померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України прізвище спадкодавця помилково зазначено як «Костишина».

Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення її права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Установити юридичний факт, що ОСОБА_5, яка померла 25 квітня 2006 року належало право на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) № 424, відповідно площею 0,9589 га ріллі та 1,6304 га багаторічних насаджень, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, відповідно до даних у пункті (порядковому номері) 41 у додатку 3 та у пункті (порядковому номері) 39 у додатку 4 до розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації від 08.10.2008 № 413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території ОСОБА_4 сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», які зазначені (записані) на громадянку ОСОБА_7;

Визнати за ОСОБА_3 право на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, якими є земельні ділянки (земельна частка (пай)) № 424, загальною площею 2,5893 га, з яких: 0,9589 га рілля та 1,6304 га багаторічні насадження, які знаходяться на території ОСОБА_4 сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами села і були надані спадкодавцю ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» в порядку спадкування за законом після смерті 25 квітня 2006 року матері ОСОБА_5.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий