У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 65МФ/2007 у розмірі 308 813,30 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 230,30 кв. м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, а також виселити ОСОБА_3 та осіб, які зареєстровані та проживають у вищевказаному будинку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 65МФ/2007 та виселення відповідача із спірної квартири відсутні, оскільки 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладена кредитна угода № 65МФ/2007, за умовами якої банк зобов'язувався передати позичальнику окремими частинами - траншами кредит у загальному розмірі 125 000,00 доларів США, які позичальник зобов'язувався повертати частинами в термін - не пізніше 31 липня 2017 року з оплатою 14 % річних за користування кредитом на споживчі цілі.

Згідно з договором про видачу траншу № 1-65МФ/2007 позивач надав позичальникові 125 000,00 доларів США кредитних коштів за умови повернення частинами до 31 липня 2017 року відповідно до графіку платежів (а. с. 16).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором 02 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 800 кв. м, на якій розташований зазначений будинок.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № 65МФ/2007 станом на 16 січня 2012 року у розмірі 876 173 грн. 63 коп. та з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» - 200 грн (а. с. 65-68).

Крім того, із вказаного рішення вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2009 року з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № 65МФ/2007 станом на 15 травня 2009 року у розмірі 947 777 грн 46 коп.

У зв'язку з невиконанням вказаних рішень станом на 11 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 308 813,30 доларів США, з яких: 115 467,10 доларів США - заборгованість за кредитом, 130 324,88 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 63 021,32 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, що за курсом НБУ від 11 січня 2014 року складає 2 467 418 грн 27 коп.

11 жовтня 2013 року позивачем відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмову вимогу про необхідність у тридцятиденний строк погасити заборгованість, а також попереджено про звернення стягнення на іпотечне майно та необхідність виселитися з іпотечного будинку (а. с. 10).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до пунктів 19.8, 19.9 договору іпотеки від 02 серпня 2007 року, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а. с. 19-21).

Проте 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З довідки сектора забезпечення та координації соціальних питань територіальних утворень «Велика Корениха» адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 17 квітня 2014 року № 444 убачається, що житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 230,30 кв. м є постійним місцем проживання родини ОСОБА_3 (а. с. 50).

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2014 року вбачається, що іншого житла у власності ОСОБА_3 немає (а. с. 54-56).

Таким чином. суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та, врахувавши, що житловий будинок був переданий в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті та іншого житла у власності ОСОБА_3 немає, вирішили спір в межах заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Т.О. Писана