Номер провадження: 22-ц/785/7479/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Мартинової К.П., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання Фабіжевська Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання судового будинку та зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та зобовязання звільнити земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання судового будинку та зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та зобовязання звільнити земельну ділянку заяву ОСОБА_3 про виконання рішення суду задоволено частково. Дозволено повторне виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року (т.4, а.с. 19-20).

07.08.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року, в якій просить суд скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про виконання рішення суду. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що у звязку з тим, що виселення є категорією житлового законодавства, то при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені чинним Житловим кодексом підстави для позбавлення права на житло. Також апелянт посилається на положення ст. 109 чинного Житлового кодексу, згідно з якою виселення із займаного приміщення допускається лише на підставах встановлених законом, а громадянам, які виселяються з житлових приміщень, одночасно надається інше житлове приміщення, крім випадків виселення з іпотечного житла (т.4, а.с.24-26).

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники провадження про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. При цьому колегія суддів оголошувала перерву для забезпечення реалізації права сторони апелянта на правову допомогу, який реалізував своє право шляхом укладання договору про надання правової допомоги. При цьому було відхилено клопотання про слухання справи через неможливість явки адвоката до суду апеляційної інстанції, оскільки по справі оголошувалась перерва, а явка до апеляційного суду не є обовязковою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2004 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (т.1, а.с.71-73). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2004 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (т.1, а.с.128-130). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харьківської області від 25.07.2007 року рішення попередніх інстанцій було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 175-176). При цьому, вказано на існування обмежень в законі України «Про нотаріат», зокрема відсутність правоустановчих документів, довідок характеристик на будинок, що перешкоджало визнавати угоду законною (т.1, а.с. 176).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2008 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково (т.1, а.с.273-275). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2008 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (т.2, а.с.56). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2009 рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2008 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2008 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі (т.2, а.с.141).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2010 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (т.2, а.с.290). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (т.2, а.с.366).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 310-311).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2010 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (т.2, а.с.290). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (т.2, а.с.366).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 310-311).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання садового будинку, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2. ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та зобов'язання звільнити земельну ділянку було відмовлено (т.3, а.с.121-124).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 р. рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2013 року скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання садового будинку відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5. ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення та зобов'язання звільнити земельну ділянку задоволено. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 Тахіривну, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 звільнити земельну ділянку № 35, розташованої в с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області в ДСТ Ліра (СТ «Нива»). Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 Тахіривну, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 з земельної ділянки № 35, розташованої в с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області в ДСТ Ліра (СТ «Нива») (т. 3, а.с. 170-177).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 серпня 2013 року заяву про внесення виправлень ОСОБА_11 задоволено, внесено виправлення в резолютивну частину повного тексту та вступну та резолютивну частину рішення апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року виключено помилково зазначеного відповідача по справі - ОСОБА_10 (т.3, а.с. 196). Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області заяву ОСОБА_3 про прийняття додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1720,50 грн. (т.3, а.с. 197-199).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 року. ( т.3 а.с.237-238). На зазначену ухвалу 04.04.2014 року подано апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 14.05.2014 року була відхилена ( т.3 а.с.271-272).

Приймаючи процесуальне рішення про часткове задоволення поданої заяви суд першої інстанції виходив з того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року по справі прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити земельну ділянку № 35, розташовану в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області в ДСТ «Ліра» (СТ «Нива»), виселено ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з земельної ділянки № 35, розташованої в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області в ДСТ «Ліра» (СТ «Нива»). ОСОБА_3 виконавчі листи предявлені до виконання, відкрито виконавче провадження, державним виконавцем надано строк для добровільного виконання рішення, яке не було виконано, у звязку з чим розпочалося примусове виконання рішення. В ході примусового виконання відповідачами по справі рішення виконано самостійно, про що складено відповідний акт, у звязку з чим державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження (т.3 а.с. 206, 209, 213, 216, 219, 223). Відповідно до п. 11. ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця. Враховуючи, що після виселення відповідачі по справі вселилися на спірну земельну ділянку, є підстави для задоволення заяви в частині повторного виконання рішення суду про виселення з земельної ділянки і зобовязання звільнити земельну ділянку, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року. В частині виселення відповідачів з садового будинку № 35, розташованого в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області в ДСТ «Ліра» (СТ «Нива») заява задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про виселення їх з садового будинку не приймалося. В частині відмови в задоволенні заяви процесуальне рішення не оскаржувалось, а тому перевірка в апеляційному порядку здійснюється в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів вказує на їх відношення до самого рішення суду, яке набрало законної сили. Зокрема приймаючи рішення по справі, колегія суддів вказувала, що як вбачається з матеріалів справи та уточненого позову (т.3, а.с. 12-13) предметом спірних правовідносин є земельна ділянка № 35 площею 0,0613 га, яка знаходиться у с. Нерубайське Беляївського району в СТ «Нива», яка на праві власності належить ОСОБА_3, що підтверджується державним актом від 12.08.2003 року, зареєстрований в книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за № 1178, копія якого приєднана до матеріалів справи (т.1, а.с. 48). На спірній земельної ділянці було побудовано судовий будинок площею 101, 33 кв.м. (т. 1, а.с. 47, 54-55). Приймаючи рішення по справі апеляційний суд Одеської області враховуючи вимоги чинного законодавства, вказівки суду касаційної інстанції прийняв процесуальне рішення в межах заявлених позовних вимог в суді першої інстанції. Вказане рішення в касаційному порядку не скасоване (т.3, а.с. 172-177).

Між тим, прийняте судом першої інстанції процесуальне рішення стосується стадії виконання рішення суду та обмежене перевіркою законності наданого судом першої інстанції дозволу на повторне виселення, тому надавати повторну оцінку прийнятому судовому рішенню та/або обставинам справи, які вже були предметом судового дослідження в апеляційному порядку, не має законних підстав. Факт повторного вселення будинок, на який відсутні правоустановчі документи, проте який розташований на спірній земельній ділянці сторонами не заперечується.

Як встановлено частиною пятою статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невідємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведене знаходить своє підтвердження і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішеннях по справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, «ОСОБА_12 проти України» від 15 жовтня 2009 року. Відповідно у разі не виконання судового рішення воно втрачає сенс. Така позиція колегії суддів відповідає вищевказаній практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином судом першої інстанції прийняте правильне процесуальне рішення, яке спрямоване на створення умов для відновлення прав та законних інтересів сторони, на користь якої винесено судове рішення в звязку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на підставі ст. 312 ЦПК України та залишає ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року відхилити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 26.06.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15