У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів - Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сарненського районного суду від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Сарненської міської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсними рішень міської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, відновлення попереднього стану земельних ділянок, звільнення земельних ділянок,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 24 березня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з'ясування обставин та поверхового дослідження доказів, ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що оскаржуваним рішенням Сарненської міської ради було фактично зменшено розміри її земельної ділянки, оскільки згідно до даних технічного паспорта, відстань від її будинку до межі суміжного землекористування, власником якого є відповідачка ОСОБА_6, становить 1,5 м, тоді як внаслідок зведення відповідачкою огорожі відповідно до дозволу міської ради ця відстань зменшилась до 90 см. Крім того, у даних кадастрової книги м. Сарни зазначено, що відповідачці ОСОБА_6 було передано всього землі по АДРЕСА_1 площею 11,75 га, тоді як оскаржуваним рішенням міської ради їй була передана земельна ділянка загальною площею 12,03 га. Зазначає, що дані обставини підтверджені як документально, так і показами свідків. Вказує, що у зв'язку з такими суперечностями нею заявлялось клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке судом безпідставно відхилене, внаслідок чого неперевіреними та нез'ясованими залишились обставини, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги. Доводить, що судом порушено норми матеріального права, зокрема ч. 3 ст. 166 та ч. 1 ст. 118 ЗК України, за якою громадянин може приватизувати лише ту земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні, а відтак відповідачці неправомірно передано у власність частину земельної ділянки, належної суміжному землекористувачу. У зв'язку з винесенням Сарненською міською радою оскаржуваного рішення про надання відповідачці ОСОБА_6 земельної ділянки, було фактично вилучено від неї, як власника, її частини земельної ділянки, тоді як таке вилучення, згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України можливе тільки за згодою землекористувачів на підставі відповідних рішень міських рад в межах їх повноважень. Таке рішення про вилучення міською радою не приймалося, і її згоди на таке вилучення не було.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа 572/5674/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Болотвіна Л.О.

Провадження № 22-ц 787/924/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Покликаючись на те, що Сарненською міською радою не було враховано причин її відмови погодити ОСОБА_6 межі земельної ділянки і помилково затверджено технічні документи з неправомірно встановленими межами земельних ділянок по АДРЕСА_1

в м. Сарни відносно суміжного будинковолодіння, якими фактично було зайнято частину присадибної ділянки по АДРЕСА_2, а також невірну оцінку цих обставин місцевим судом, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з»явились у судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони по справі є суміжними землекористувачами.

Позивачка ОСОБА_5 з 11.03.2010 року є власником житлового будинку АДРЕСА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке вона набула на підставі рішення Сарненської міської ради від 17.02.2010 року.

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Сарненської міської ради та ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення Сарненської міської ради № 954 від 16 листопада 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і в розмірі 0,0203 га для індивідуального садівництва, просила визнати недійсними Державні акти на ці земельні ділянки, видані ОСОБА_6 Окрім цього заявила вимоги відновити попередній стан земельних ділянок, шляхом знесення відповідачкою паркану, збудованого останньою по межі, звільнити неправомірно зайняту її частину земельної ділянки площею 0,0193 га на відстань відповідно схеми висновку судової земельно-технічної експертизи. Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_5 вказувала, що в її користуванні станом на 1979 р. була земельна ділянка розміром 0.26 га, а після затвердження у 1991 р. генерального плану м. Сарни їй передбачено по АДРЕСА_2 земельну ділянку, розміром 0.10 га для будівництва і обслуговування житла. Межа із суміжним землевласником по АДРЕСА_1 проходила по прямій лінії паралельно зовнішній стіні її жилого будинку. Оскаржуваним рішенням міської ради та Державними актами на землю ОСОБА_6 незаконно збільшено земельну ділянку на 0,02 га, а її, відповідно, земельна ділянка незаконно зменшена.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив із того, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачка не подала доказів, які стверджували б, що розмір її земельної зменшився після передачі у приватну власність земельних ділянок відповідачці, а докази, якими позивачка обгрунтовує вимоги, не можуть бути підставою для відновлення меж.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи із слідуючого.

В суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 в даний час фактично користується земельною ділянкою, розміром 0,0807 га.

Є вірним висновок суду першої інстанції про те, що жодних доказів, які свідчили б, що ОСОБА_5 у встановленому законом порядку виділялась земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 в більшому розмірі, ніж є фактично на даний час, судом не добуто.

Доводи апеляційної скарги про те, що план земельної ділянки, зазначений в Технічному паспорті на будинковолодіння по АДРЕСА_2, архівна довідка № 315 від 7.07.2011 р. та витяг із земельно-кадастрової книги м. Сарни спростовують висновки суду першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки жодний доказ не містить обміру та розмірів земельної ділянки по АДРЕСА_2

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 24 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Рожин Ю.М.

підпис Максимчук З.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.