АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1076/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1161/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, третя особа - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем після смерті своєї дружини ОСОБА_6, яка на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31.07.2012 року була визнана спадкоємцем після смерті її сестри ОСОБА_7 Також спадкоємцем була визнана ОСОБА_4 Цим же рішенням суду за ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було визнано право власності на частки у домоволодінні по АДРЕСА_1. Однак, оскільки в ході виконання цього рішення між померлою дружиною ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_4 виник спір щодо визначення часток у спадковому майні, то ОСОБА_6 пред'явила до суду відповідний позов до ОСОБА_4 Але в зв'язку зі смертю ОСОБА_6 провадження у справі було закрито. В зв'язку з тим, що за життя ОСОБА_6 належним чином не здійснила оформлення права власності своєї частки у домоволодінні, то просив суд визнати за ним -ОСОБА_2, право власності у порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, що складається з житлового будинку Літ. А-1, загальною площею приміщень 58,3 кв.м., сарая Літ. Б, площею 29,4 кв.м., вбиральні літ. В., та огорожі, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, а право власності на іншу 1/2 частину цього ж домоволодіння у порядку спадкування визнати за відповідачкою ОСОБА_4, без визначення часток у натурі.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції ухвалою від 11 серпня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтави ради, а Другу Полтавську державну нотаріальну контору - в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2015 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, третя особа - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить рішеннямісцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на те, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, оскільки матеріали справи в повній мірі доводять пред'явлений ОСОБА_2 позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 11.07.1984 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 11.07.1984 року було зроблено відповідний актовий запис за № 1177 (а.с.5). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.6).

При зверненні до суду позивач ОСОБА_2 зазначав, що його дружина не залишила заповіту на випадок своєї смерті, а тому він є спадкоємцем першої черги за законом. В ході оформлення спадщини позивач з'ясував, що ОСОБА_6 успадкувала після своєї сестри ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, частку у домоволодінні, що складається з житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, але за життя не встигла належним чином оформити право власності на дане нерухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 31 липня 2012 року у справі №2-47/11 було визнано юридичний факт, знаходження в родинних відносинах, як рідних сестер ОСОБА_7, ОСОБА_6, та відповідача за даним позовом ОСОБА_4 Цим же рішенням було також встановлено, що єдиними спадкоємцями після ОСОБА_7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як спадкоємці другої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців за законом та за заповітами суд не встановив. Також, рішенням суду від 31.07.2012 року визнано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як спадкоємці другої черги за законом мають право на спадкування в рівних частинах ? майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті проживала за адресою АДРЕСА_1, у тому числі домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 14.11.2012 року (а.с.7-17).

В процесі виконання даного рішення суду між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник спір щодо визначення в натурі часток у праві власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1, по якому було ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19.07.2013 року відкрито провадження у справі № 553/2831/13-ц (а.с.23). Однак, в зв'язку зі смертю ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) провадження у справі було закрито.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», прийшов до висновку, що позивачем не було надано жодних доказів щодо неможливості досудового врегулювання спору, оскільки в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій.

Однак з такими висновками місцевого суду, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Син ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. А тому, після смерті ОСОБА_6 єдиним спадкоємцем першої черги є її чоловік - ОСОБА_2

Провівши аналіз вищезазначених норм матеріального права, колегія суддів вважає, що законом не передбачено обов'язку спадкоємця, який проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Лише в разі відмови такого спадкоємця від її прийняття, він в шестимісячний строк повинен подати до нотаріальної контори заяву про відмову у її прийнятті.

Згідно повідомлення Другої Полтавської державної нотаріальної контори від 08.04.2014р. № 770/01-16, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не відкривалася (а.с.29).

Відповідно до встановлених фактичних обставин по даній справі та матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття спадщини позивач ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем, а тому відповідно до норм, закріплених в ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину з моменту її відкриття, так як відмови від неї не заявив.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову послався на те, що позивачем не було надано доказів щодо неможливості досудового врегулювання спору та в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса щодо вчинення нотаріальних дій.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені внаслідок поверхового аналізу встановлених фактичних обставин по справі, що призвело до невірного застосування норм матеріального права.

Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи спори про набуття права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції повинен був дати належну оцінку підставам звернення до суду та встановивши фактичні обставини по справі, з'ясувати чи є перешкоди у позивача для оформлення нотаріусом права на спадщину, а саме - відсутність у них правовстановлюючих документів на спадкове майно і неможливість їх подання. Саме ці обставини підлягають встановленню судом та від їх встановлення залежить чи підлягає застосуванню роз'яснення, викладене в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008року. При доведеності цих обставин, те, що не було відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину вирішального значення немає і не може бути підставою для відмови в позові.

Так, із встановлених по справі обставин, вбачається, що позивач не мав можливості надати нотаріусу правовстановлюючі документи на належну його померлій жінці частину домоволодіння по АДРЕСА_1, оскільки померла ОСОБА_6 за життя набула це право на підставі рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 31 липня 2012 року. Однак, в подальшому не встигла його оформити у встановленому законом порядку, оскільки між нею та відповідачем у справі - ОСОБА_4, виник спір щодо виділу їх часток домоволодіння внатурі, який вирішувався судом (справа № 553/2831/13-ц). Однак, через смерть ОСОБА_6 розгляд справи було припинено, а провадження у справі закрито.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 липня 2012 року набрало законної сили 14.11.2012 року та є чинним на даний час. Саме на підставі цього рішення суду було визнано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як спадкоємці другої черги за законом мають право на спадкування в рівних частинах 1/2 майна, що залишилося після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті проживала за адресою АДРЕСА_1, у тому числі домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В процесі виконання даного рішення суду між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник спір щодо визначення часток у праві власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1, по якому було ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 19.07.2013 року відкрито провадження у справі № 553/2831/13-ц (а.с.23). Однак, в зв'язку зі смертю ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) провадження у справі було закрито.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 за життя після набуття права на спадкування на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, фактично реально приступила до реалізації закріплення свого права власності на частину спадкового майна, однак за життя не встигла його оформити, оскільки між нею та ОСОБА_4 виник спір з приводу цього спадкового майна, який був предметом судового розгляду (а.с.23), але внаслідок смерті ОСОБА_6 справа № 553/2831/13-ц по суті не була розглянута судом. Враховуючи ці обставини, колегія суддів вважає, що до позивача, як спадкоємця першої черги (чоловік) перейшли права та обов'язки на спадкування 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що не суперечить нормам ст. 1218 ЦК України.

Так як в досудовому порядку позивач позбавлений можливості вирішити питання набуття права на належне йому спадкове майно, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (відсутність правовстановлюючого документу), то з метою повного і належного судового захисту законних прав та інтересів позивача, як спадкоємця, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2015 року - - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, третя особа - Друга Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею приміщень 58,3 кв.м., сарая літ. «Б» площею 29,4 кв.м., вбиральні літ. «В» і огорожі та розташовані на земельній ділянці, площею 560 кв.м., що виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею приміщень 58,3 кв.м., сарая літ. «Б» площею 29,4 кв.м., вбиральні літ. «В» та огорожі, що розташовані на земельній ділянці, площею 560 кв.м., що виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця