Справа №483/2277/14-ц 05.02.2015 05.02.2015
Провадження №22-ц/784/348/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий першої інстанції Головко Л.І.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Леванчук О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання: Яценко Л.В.,

за участі:

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

23 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 15 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2 був укладений договір № NKXRRC07120003, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1802 грн. 90 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 січня 2008 року.

Внаслідок невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором станом на 21 серпня 2014 року заборгованість за кредитом складала 19 070 грн. 52 коп., з яких:

- 4210 грн. 89 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 237 грн. 96 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 13 237 грн. 36 коп. пені;

- 1384 грн. 31 коп. штрафу (500 грн. - фіксована частина та 884 грн. 31 коп. - процентна складова).

Під час судового розгляду позивач змінив предмет позову та, з урахуванням судового наказу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2008 року, просив стягнути з ОСОБА_2 18 062 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких:

- 3591 грн. 94 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 19 грн. 83 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 14 020 грн. 08 коп. пені;

- 430 грн. 59 коп. штрафу (250 грн. - фіксована частина та 180 грн. 59 коп. - процентна складова).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що заборгованість за даним договором він сплатив ще у 2010 році на підставі судового наказу, тому недопустимим є притягнення його до юридичної відповідальності повторно. У зв'язку з чим, просив у задоволенні позову відмовити. Також, під час судового розгляду відповідач звернувся із клопотанням про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитно-заставний договір № NKXRRC07120003, який складався із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт») (а. с. 4, 43-47).

За умовами цього договору Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1802 грн. 90 коп. на 12 місяців, з 15 січня 2007 року по 15 січня 2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 19 грн. 83 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 163 грн. 90 коп.

Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду, комісію шляхом щомісячної оплати з 10 по 15 число кожного місяця по 180 грн. 16 коп.

Зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позичальник не виконував, у зв'язку з чим, 28 січня 2008 року за заявою Банку Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку 3050 грн. 41 коп. в рахунок заборгованості по кредитному договору № NKXRRC07120003 від 15 січня 2007 року станом на 28 грудня 2007 року (а. с. 30).

30 грудня 2010 року постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області виконавче провадження за вказаним судовим наказом було закінчене у зв'язку із повним фактичним виконанням (а. с. 31).

23 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором станом на 21 серпня 2014 року на загальну суму 19 070 грн. 52 коп. До складу заборгованості позивач включив 4210 грн. 89 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 237 грн. 96 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом; 13 237 грн. 36 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1384 грн. 31 коп. штрафу відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина та 884 грн. 31 коп. - процентна складова), посилаючись при цьому на ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач змінив предмет позову (а. с. 58), зменшивши суму стягнення станом на 21 серпня 2014 року (з урахуванням судового наказу) до 18 062 грн. 44 коп., з яких 3591 грн. 94 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 19 грн. 83 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом; 14 020 грн. 08 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором; 430 грн. 59 коп. штрафу (250 грн. - фіксована частина та 180 грн. 59 коп. - процентна складова).

Встановивши вказані обставини справи та враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності (а. с. 68), суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з пропуском строку для звернення в суд з даними вимогами. Зазначав, що протягом строку дії договору позичальник платежі не здійснював, заборгованість за договором у розмірі 3050 грн. 41 коп. сплатив на виконання судового наказу, а не добровільно. Таким чином, як вважав суд, факт звернення із заявою про видачу судового наказу перервав строк позовної давності, який почався заново з моменту звернення із заявою про видачу судового наказу - у січні 2008 року, та закінчився (згідно з умовами кредитного договору) через 5 років - у січні 2013 року. Тоді як, з даним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише у вересні 2014 року.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо підстав відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Такими наслідками можуть бути, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, згідно з умовами кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 15 січня 2008 року.

Зі змісту заяви позивача, якою він змінив предмет позову (а. с. 58), вбачається, що заборгованість за кредитним договором в сумі 3050 грн. 41 грн. станом на 28 грудня 2007 року, яка була стягнута з відповідача на підставі судового наказу від 28 січня 2008 року, складалася з 1802 грн. 90 коп. - всієї заборгованості за кредитом; 871 грн. 09 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 218 грн. 13 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом; 158 грн. 29 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором.

Звернувшись із заявою про видачу судового наказу Банк таким чином застосував до позичальника положення ст. 611 ЦК України.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Судовим наказом з позичальника було стягнуто всю заборгованість за кредитом, а не її частину, а також проценти за користування, пеню і комісію станом на 27 грудня 2007 року (при кінцевому терміні повернення кредиту 15 січня 2008 року), що свідчить про реалізацію Банком свого права вимагати дострокового виконання зобов'язання в повному обсязі.

Зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просив стягнути з позичальника проценти за користування кредитом та неустойку за договором, які він продовжив нараховувати вже після звернення із заявою про видачу судового наказу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначив належним чином фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого невірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до п. 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що є складовою кредитного договору між сторонами у даній справі, позичальник несе відповідальність за порушення порядку та строків погашення кредиту, відсотків (підпункти 3.2.2, 3.2.3 Умов) у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення платежу (підпункт 5.1). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (підпункт 5.3).

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з положень ЦК України, до настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та норми права, а тому необґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, а не через безпідставність вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати як таке, що ухвалене внаслідок невірного застосування норм матеріального права та неповного з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за правобезпідставністю його вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задоволити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

Головуючий: Судді: