Справа №489/150/13- ц 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
Провадження №22-ц/784/1117/15
провадження № 22ц/784/1117/2015 Головуючий у першій інстанції:Спінчевська Н.А.
категорія 27 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4, її представника та представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2013 року, ухваленого

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про стягнення боргу,

та зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 7 вересня 2011 року уклав з ОСОБА_9 договір позики , за яким надав останньому 55000 доларів США строком до 7 листопада 2012 року, що оформлено борговою розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер.

29 жовтня 2012 року він подав до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецької О.М. претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_9 про погашення боргу за вказаним договором позики. Але остання залишилася без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки 444950 грн. заборгованості спадкодавця ОСОБА_9 за договором позики.

Під час розгляду справи позивач пред'явив вимоги також і до інших спадкоємців, а саме, до ОСОБА_4, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5

Уточнивши свої вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів зазначену суму боргу пропорційно до їх частки в спадковому майні, а саме, з ОСОБА_4 88990 грн. особисто та 88990 грн., як з представника неповнолітньої, а також з ОСОБА_5 266970 грн.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про визнання зазначеного договору позики недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_9 не розумів значення своїх дій в момент підписання боргової розписки, оскільки страждав на психічний розлад.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено, задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 та визнано недійсним договір позики, укладений 7 вересня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Справа розглядалась в апеляційному порядку неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов задоволено частково. Постановлено стягнути на користь позивача з ОСОБА_5 - 266970 грн., а також з ОСОБА_4 - 88990 грн., та з неї ж, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_8 - 88990 грн. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним відмовлено, справа в частині первісного позову ОСОБА_7 передана на новий розгляд до апеляційного суду.

Отже, апеляційний суд перевіряє оскаржуване рішення суду першої інстанції лише в частині вимог про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 вересня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 укладено договір позики. За умовами цього договору ОСОБА_9 отримав від позивача кошти в розмірі 55000 доларів США зі строком погашення у повному обсязі 7 листопада 2012 року. Вказані умови договору позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, підписаній ОСОБА_9 цього ж дня, оригінал якої долучено до матеріалів справи (т.1 а.с.150).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Але до настання строку виконання зобов'язань за цим договором, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 помер.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

29 жовтня 2012 року ОСОБА_7 через приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьку О.М. пред'явив до спадкоємців боржника претензію на загальну суму 55000 доларів США.

Відповідно до копії спадкової справи з заявами про прийняття спадщини звернулась відповідачка ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 30, 36).

Також спадщину прийняли за правилами ст. 1268 ЦК України неповнолітня донька спадкодавця ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на той час неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 39, 40). Крім того, на користь ОСОБА_5 відмовились від спадщини батьки спадкодавця ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 45, 48).

Як видно із заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які містяться в матеріалах спадкової справи, вони отримали претензії від кредитора спадкодавця ОСОБА_7, що вказує на виконання позивачем наведених вимог закону та дотримання установлених законом строків пред'явлення вимоги (т. 1 а.с. 68, 70).

9 листопада 2012 року відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом: ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_8 в розмірі по 1/5 частини, а ОСОБА_5 в розмірі 3/5 частини на: нежитловий об'єкт, що знаходиться в АДРЕСА_2, вартістю 336000 грн.; двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 107000 грн.; транспортний засіб марки МАN, моделі 18225 МLRC, 2002 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-С, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 115356 грн. 49 коп.; транспортний засіб марки МАN, моделі 14264 М2000, 1996 року випуску, тип ТЗ - вантажний фургон-С, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 84976 грн.; транспортний засіб марки МАN, моделі 12262, 1997 року випуску, тип ТЗ- вантажний фургон-С, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартістю 108692 грн. 65 коп. (т. 1 а.с. 111, 113, 115, 117, 119, 121, 123, 125, 127).

Як встановлено, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 8 серпня 2014 року, ОСОБА_4 продала вказане нежитлове приміщення за 400000 грн.

Крім того, вказаним рішенням апеляційного суду встановлено погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_9 за вимогами ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 297423 грн. 81 коп., та стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_13 73651 грн. 30 коп. боргу спадкодавця ОСОБА_9

Отже, загальна вартість спадкового майна складає 816025 грн. 14 коп. (400000 + 107000 + 115356,49 + 108692,65 + 84976), а тому, з урахуванням стягнутого, залишкова вартість спадкового майна складає 444950 грн. 3 коп. (816025,14 - 297453,81 - 73651,3).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень наведеної норми законодавець прямо покладає на спадкоємців обов'язок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців, і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також не перешкоджає кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж.

За таких обставин та враховуючи, що розмір вимог позивача (444950 грн.) не перевищує залишкову вартість спадкового майна (444950 грн. 3 коп.), колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню, та з відповідачів підлягає стягненню вказана заборгованість на користь позивача пропорційно до їх часток в спадковому майні, а саме, з ОСОБА_5 - 266970 грн., а також з ОСОБА_4 - 177980 грн., в тому числі, з неї як спадкоємця - 88990 грн., та з неї ж, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_8 - 88990 грн.

Таким чином, рішення в частині вимог про стягнення заборгованості підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Загальна сума витрат позивача становить 5276 грн. 20 коп., в тому числі, в суді першої інстанції: 3441 грн. судового збору за подання позову та 114 грн. 70 коп. - за клопотання про забезпечення позову, а також за подання апеляційної скарги 1720 грн. 50 коп. судового збору.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказані витрати пропорційно часткам кожного в задоволених вимогах (2/5 та 3/5 відповідно), а саме, з ОСОБА_4 як спадкоємця та представника неповнолітньої ОСОБА_8 - 2110 грн. 48 коп., а з ОСОБА_5 - 3165 грн. 72 коп.

Підстав для стягнення 2000 грн. вартості юридичних послуг колегія суддів не вбачає, оскільки, із наданого прибуткового касового ордеру №192 від 4 січня 2013 року, виданого ТОВ ЮФ «Юрпрофі» не вбачається, що позивачем ці кошти сплачено саме за надання послуг по складанню цього позову та за участь у судовому засіданні представників цієї юридичної фірми під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2013 року в частині вимог про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_5 - 266970 грн., а з ОСОБА_4 як спадкоємця та законного представника неповнолітньої ОСОБА_8 - 177980 грн. боргу спадкодавця.

Стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_5 3165 грн. 72 коп., а також з ОСОБА_4 2110 грн. 48 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: