Номер провадження: 22-ц/785/4373/15
Головуючий у першій інстанції 2-1476/2004
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Середній Фонтан" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2004 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "ОМБТІ та РОН" про визнання права власності та спонукання до реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2004р. ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, зазначала, що у вересні 1994р. вона приступила до експлуатації нежилих приміщень, площею 104,2 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яким користується до теперішнього часу.

На підставі ст. 344 ЦК України просила визнати за нею право власності на вказані нежитлові приміщення за набувальною давністю та зобов'язати КП "ОМБТІ та РОН" зареєструвати за нею право власності на це майно.

Справу розглянуто у відсутності відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2004р. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, площею 104,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; КП "ОМБТІ та РОН" зобов'язано зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказані нежитлові приміщення.

У апеляційній скарзі ТОВ "Середній Фонтан", яке є замовником, виконавцем будівельних робіт та орендарем земельної ділянки, на якій значаться спірні нежитлові приміщення та вважаючи, що цим рішенням вирішені його права та обов'язки, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судове засідання апеляційної інстанції позивачка та відповідач не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою розглядові справи у іх відсутності.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

В силу п.1 ст. 5 ЦПК України, в редакції 1963р., що діяв на час розгляду справи та вчинення окремих процесуальних дій, суд приступає до розгляду цивільної справи за заявою особи, яка звертається за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 137 ЦПК України, в редакції 1963р., позовна заява повинна бути підписана позивачем або його представником із зазначенням часу подання заяви.

Проте у порушення закону позовна заява ОСОБА_1 не підписана та не зазначено час її подання, а/с. 3.

Згідно штампу Приморського районного суду м. Одеси, що міститься на позовній заяві ОСОБА_1, остання подала позовну заяву до суду 31.12.2004р.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала технічний паспорт на зазначені нежилі приміщення, що був виданий КП "ОМБТІ та РОН" 09.11.2004р., а/с.4-6.

Ухвалою суду від 09.11.2004р. визнано підготовку справи до судового розгляду закінченою та встановлено час розгляду справи - 22.11.2004р.

У цей же день суд ухвалив у справі оскаржуване судове рішення.

З наведеного випливає, що суд першої інстанції незаконно, без позовної заяви, ухвалив рішення та задовольнив вимоги ОСОБА_1, що є грубим порушенням норм процесуального права та підставою для його скасування.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦПК України, в редакції 1963р., рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує рішення лише на тих доказах, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 202-1 ЦПК України, в редакції 1963р. при ухваленні рішення суд приймає рішення щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних (пропуск строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, а також докази на їх підтвердження; правовідносин, зумовлених встановленими фактами; правової норми, яка регулює ці правовідносини тощо.

Проте оскаржуване судове рішення цим вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтовантими та доведеними.

Погодитися з такими висновками суду також не можна.

З технічного паспорту від 09.11.2004р. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться 10 підсобних приміщень, загальною площею 104,2 кв.м.

Згідно пояснень ОСОБА_1, що містяться в протоколі судового засідання від 22.11.2004р., вона у вересні 1994р. приступила до експлуатації нежилих приміщень, площею 104,2 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яким користується до теперішнього часу.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У пунктах 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набуття чинності цим Кодексом.

Кодекс набув чинності з 1.01.2004р., а значить перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки з 1.01.2001р.

На час звернення до суду (31.12.2004р) строк володіння позивачкою нежитловими приміщеннями становить лише чотирі роки.

Суд першої інстанції на порушення вимог ст. 202-1 ЦПК України на зазначені положення норм матеріального права не звернув і безпідставно визнав за позивачкою право власності на зазначено майно за набувальною давністью.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, рішенням Одеської міської ради від 18.11.2003р. затверджено комплексну програму реконструкції кварталу м. Одеси в межах вул. Середньофонтанської, пров. Садового, вул. Слепньова, пров. Бісквітного, пров. Середньофонтанського.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №610 від 30.10.2003р. вирішено реконструйували квартал. м. Одеси в межах вул. Середньофонтанської, пров. Садового, вул. Слепньова пров. Бісквітного, пров. Середньофонтанського та делегувати функції замовника з реконструкції кварталу ТОВ "Берег-Будгруп" та визначено це товариство забудовником кварталу. Згідно п.п. 4.3, 4.4 зазначеного рішення виконкому, ТОВ "Берег - Будгруп" зобов'язано надати громадянам, що підлягають виселенню з будинків, які підлягають знесенню, інше благоустроєне жиле приміщення, згідно з додатком (додається) й відшкодувати власникам будівель та споруд збитків в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент припинення права власності.

11.06.2007. було зареєстровано ТОВ "Середній фонтан", засновниками якого є ТОВ "Берег-Будгруп" та ТОВ "Ступер Консалтранс".

Згідно договору оренди землі від 05.12.2014р. та дозволу на виконання будівельних робіт від 05.03.2015р. замовником будівництва та орендарем земельної ділянки за зазначеною адресою є ТОВ "Середній Фонтан", яке згідно довідки від 20.04.2015. станом на 20.04.2015р. здійснює діяльність із будівництва багатоповерхового будинку на будівельному майданчику, розташованому за адресою:АДРЕСА_1.

Таким чином, матеріалами справи достовірно встановлено, що на теперішній час ТОВ "Середній Фонтан" є замовником будівництва за зазначеною адресою.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №610 від 30.10.2003р. саме на замовника покладено обов'язок відшкодувати власникам будівель та споруд збитки у повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент припинення права власності.

За наявності таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням суду від 22.11.2004р. вирішені права та обов'язки ТОВ "Середній Фонтан", тому за правилами ст. 292 ЦПУК України це товариство має право у апеляційному порядку оскаржити рішення суду першої інстанції.

З довідки КП "ОМБТІ та РОН" від 26.11.2014р. видно, що в результаті обстеження вказаної земельної ділянки на якій розташовано будови, що належать ТОВ "Середній Фонтан" за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що будь-які будівлі, зареєстровані за будь-якими іншими фізичними або юридичними особами на цій земельній ділянці, відсутні, а/с. 33.

Отже, оскаржуване рішення на підставі п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Середній Фонтан" задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2004 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства "ОМБТІ та РОН" про визнання права власності та спонукання до реєстрації права власності, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков