Провадження №2/761/9377/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові внески в сумі 4 263,84 грн. за Договором №713667 від 05.07.2015 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.06.2015 року між сторонами був укладений Договір №713667. На виконання умов договору позивач сплатив авансовий внесок в сумі 4 263,84 грн. Ознайомившись з договором та з'ясувавши, що він укладений з порушенням вимог чинного законодавства, позивач 15.06.2015 року вирішив у порядку, передбаченому п.12.1.5 ст.12 Договору звернутись із заявою про розірвання Договору, оскільки його умовами передбачено можливість розірвання договору протягом 14 днів з дня його укладення та повернення всіх сплачених коштів. Як зазначає позивач, він звернувся до продавця-консультанта ОСОБА_3 та за наданим нею зразком власноручно написав письмову заяву про односторонню відмову від Договору. Факт звернення із заявою підтверджується свідченнями свідка ОСОБА_4 Після 30 днів з моменту написання заяви кошти повернуті не були, чим порушені права позивача.

В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву в якій просить слухати справу в його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що в порушення положень договору позивач не направив заяву про розірвання договору в центральний офіс в м.Київ та не надав доказів, що взагалі звертався із вказаною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено Договір №713667 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, предметом якої є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, а ОСОБА_2 зобов'язаний був сплатити винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи Автотак та формування групи, а в подальшому сплачувати щомісячні платежі.

Невід'ємними частинами угоди є додатки до неї № 1,2.

Як зазначено в Договорі - учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Автопросто, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку з укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору.

Отже, позивач до підписання Договору ознайомився з його умовами та зрозумів їх.

Договір та додатки до нього підписані позивачем.

Згідно з Додатком №1 до Договору, за Договором позивач мав намір придбати автомобіль «ЗАЗ Ланос» вартістю 177 660,00 грн. Цим же Додатком встановлено, що винагорода за послуги, пов'язані з включенням Договору до системи АвтоТак та формуванням групи становить 4 263,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач 05.06.2015 року сплатив за умовами Договору 4 263,84 грн., як оплата винагороди, що підтверджується квитанцією.

Як підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, інших платежів позивач за час дії Договору не проводив.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, Договір №713667 від 05.06.2015 року з додатками був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки позивач був обізнаний про умови цього Договору і погодився з ними, підписуючи такий Договір на вказаних умовах.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Стаття 12 в пункті 12.1 Договору передбачає право Учасника розірвати Договір до отримання автомобіля.

Зокрема п.12.1.5 Договору визначає, що якщо Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за Договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 днів Учасник зобов'язаний письмово повідомити про односторонню відмову від Договору шляхом подання заяви в центральний офіс ОСОБА_5 за адресою: вул. Воровського, 24, корп. 1, поверх 3-й, м.Київ. У зазначеній заяві має бути чітко повідомлено про рішення Учасника щодо односторонньої відмови від Договору, викладено прохання про повернення сплачених коштів та повідомлено власні банківські реквізити.

Як зазначає позивач в позовній заяві, він скористався зазначеним правом та в письмовій формі повідомив відповідача про розірвання Договору в чотирнадцятиденний термін про що 15.06.2015 року написав заяву представнику відповідача, який підписував договір - ОСОБА_3 та зазначене підтверджується письмовими свідченнями ОСОБА_4

ОСОБА_5 в судовому засіданні представник відповідача заперечував отримання заяви від 15.06.2015 року з проханням розірвати Договір. В той же час позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження написання та направлення відповідачу на адресу центрального офісу заяви про розірвання договору. Крім того, суд не може взяти до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, так як направлення заяви про розірвання договору має бути підтверджено належними та допустимими доказами, а не свідченнями свідків.

Також в судовому засіданні встановлено, що на адресу ОСОБА_2 було направлено лист з повідомленням про те, що Договір №713667 включено до групи.

Частиною 4 статті 653 ЦК України передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 907 ЦК України визначає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, так як в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що протягом 14 днів з дня підписання Договору позивач звертався до відповідача із заявою про розірвання Договору, Договір на даний час не розірвано, вступний внесок за умовами Договору не підлягає поверненню, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення суми вступного внеску.

На підставі статті 88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.6, 509, 525, 526, 627, 628, 638, 653, 907 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення коштів - відхилити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г.Притула