САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1475/15-ц
Провадження №2/726/349/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Тріски А. І., при секретарі Каглянчук І.В., особи які брали чучасть при розгляді справи: позивач - ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці позов ОСОБА_1 до Обласного дитячого протитуберкульозного санаторія «Садгора» м. Чернівці Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації, третя особа: Департамент охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Обласного дитячого протитуберкульозного санаторія «Садгора» м. Чернівці Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації, третя особа: Департамент охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В позові зазначає, що 03.07.2015 року, вона отримала лист в якому знаходився наказ по обласному дитячому протитуберкульозному санаторію «Садгора» м. Чернівці № 14-3В від 30.06.2015 року "Про звільнення з роботи ОСОБА_1", підписаний головним лікарем ОДПС «Садгора» ОСОБА_4

Вважає дії відповідача незаконними та безпідставними оскільки, процедура звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП має свої особливості, оскільки головний бухгалтер повинен був, направити головному лікарю заяву про факт неналежного виконання його підлеглим трудових обов'язків, проте такої зави не було від головного бухгалтера.

Вказує, що роботодавець, повинен отримати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення, при цьому якщо працівник відмовляється надати таке пояснення, це не буде перешкодою для застосування стягнення, у тому числі й у формі звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП, тоді за таких обставин просто складається акт, у присутності не менше двох інших співробітників, які є свідками того, що від працівника витребували письмове пояснення, а він відмовився його надати.

Зазначає, що недотримання цієї процедури може бути підставою для визнання органом з вирішення трудового спору (судом чи комісією по трудових спорах) неправомірним накладення дисциплінарного стягнення. Посилається на те, що зазначаючи в наказі те, що «бухгалтер ОСОБА_1 в порушення п.169.2.2. податкового кодексу України протягом 2014 - 2015 p.p. допустила застосування податкової соціальної пільги співробітникам : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право» , не відібрали у позивачки письмового пояснення стосовно вище наведеного, не провели розслідування причин виникнення таких обставин. Позивач заявляє, що такі нарахування здійснюються за вказівкою відділу кадрів до яких працівників застосовувати соціальну пільгу, а вказівок та наказів від відділу кадрів та керівництва санаторію стосовно зняття соціальної пільги вище зазначеним працівникам не поступало.

Крім того, застосування будь-якого дисциплінарного стягнення, звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП допускається тільки у тому випадку, якщо з моменту виявлення проступку пройшло не більше місяця (не враховуючи часу, коли працівник не працював у зв'язку з хворобою або перебуванням у відпустці), а з моменту його вчинення - не більше шести місяців. Відповідач заявив про те, що бухгалтер ОСОБА_1 здійснювала такі нарахування й 2014 році («.. .протягом 2014-2015 років) тобто з моменту його вчинення пройшло більше шести місяців.

Вказує, що посилання відповідача на те, що «...ОСОБА_1 протягом 2014-2015 p.p. неодноразово не виконувала без поважних причин обов'язки,покладені на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за що відповідно до наказів від 29.10.2014 року №122-К, від 11.11.2014 року №127-К, від 28.01.2015 р. №10- К, від 15.06.2015 р. №69-К до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани..» також є безпідставними.

Крім того вказує, що профкому направлялось саме два подання щодо звільнення ії, а саме: від 21.05.2015 року та 15.06.2015 року, які суперечать одне одному, дані поданя взагалі профкомом не розглядались, та вказаних подань взагалі немає в журналі вихідної кореспонденції, а протоколи профкому № 7 від 16.06.2015 року та №8 від 30.06.2015 року взагалі не підписувались членами профкому.

На основі зазначеного просить поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера обласної комунальної медичної установи «Обласний дитячий протитуберкулезний санаторій «Садгора» Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації, стягнути з обласної комунальної медичної установи «Обласний дитячий протитуберкулезний санаторій «Садгора» Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 948,13 грн., невиплачені проценти за складність в розмірі 7284, 80 грн., нараховану та невиплачену матеріальну допомогу в розмірі 1816 грн. та зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлений позов та подала доповнення до позовної заяви в яких вказала, що її звільнення відбулося з грубим порушенням норм чинного законодавства України та порушено її права, а також оскільки їй була виплачена сума грошової допомоги в сумі 1816,10 грн., то є необхідність зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми.

Представник позивача иакож позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та доповненнях до неї, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та подав до суду заперечення, в яких вказав, що наказом від 30 червня 2015 року було звільнено позивачку ОСОБА_1 з роботи за систематичне неодноразове невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. На звільнення ОСОБА_1 було надано згоду профкому ОКМУ «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора». Крім того вказує, що позивачка протягом 2014-2015 р.р. допустила застосування податкової соціальної пільги без заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджує таке право співробітникам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 В результаті цього ОСОБА_1 було недоутримано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 7567,51 грн. Позивачкою ОСОБА_1 порушено ст.169 Податкового кодексу України, та постанову КМУ № 1227 від 29.12.2010 р., вимог встановлених посадовою інструкцією. Вважають, що ОСОБА_1 була звільнена за проступок, вчинений після застосування до неї дисциплінарних стягнень за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а пояснення ОСОБА_1 про те, що таким чином керівництво санаторію здійснює її переслідування за поданні нею скарги - є надуманими та необгрунтованими. Просять, суд, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКМУ «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши позивача , її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було оголошено догани за неналежне виконання посадових обовязків, згідно наказів №122-К від 29.10.2014р., №127-К від 11.11.2014р., №10-К від 28.01.2015 р., №69-К від 15.06.2015 р. Вказані догани на день розгляду справи не зняті, не втратили юридичної дії за давністю, не зняті достроково, та не оскаржені і не скасовані в порядку, передбаченому ст.ст. 150, 221 КЗпП України. Питання, щодо даних догань в позовних вимогах позивачем також не ставились.

Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами за якими працівник може бути звільнений є лише проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни.

Так по попередньо винесенням і оголошенням вказаних доган, позивачу пропонувалось дати письмові пояснення з приводу виявлених фактів порушень та встановлювався час для дачі пояснень. Однак вона з незрозумілих причин, які вона і в суді не змогла пояснити, пояснення не надавала та факти викладені в доганах не спростувала.

Судом встановлено, що згідно акту про результати перевірки правильності та правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОКМУ «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора» від 14.10.2014 року, вбачається, порушення п.5, 7, 16, 20, 21 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ №1266 від 26.09.2001 року та рішенням №159 від 24 жовтня 2014 року виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності зобов'язано ОКМУ «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Садгора» повернути неправомірно використані суми страхових коштів в розмірі 3633,02 грн. та застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 1816,51 грн, загальна сума збитків, завданих установі становить 5449,53 грн.

Судом встановлено, що згідно п. 2.1., 2.4. та 4.2. посадової інструкції позивачки ОСОБА_1, затвердженої головним лікарем від 02.03.2014 року та з якою була ознайомлена ОСОБА_1, позивачка вела бухгалтерський облік по нарахуванню заробітної плати основним працюючим та сумісникам, проводила утримання із заробітної плати працівників сум, обов'язкових платежів та профспілкових внесків, проводила нарахування до обов'язкових державних цільових фондів, згідно встановлених відсотків, та несла відповідальність неправильність нарахування по лікарняним листкам.

Судом встановлено, що згідно наказу №10-К від 28.01.2015 року, вбачається, що 15.12.2014 року адміністрацією обласного дитячого протитуберкульозного санаторією «Садгора» було виявлено факт невиконання бухгалтером ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудових договором, а саме позивачкою було допущено нарахування доплат сестрі-господині пульмонологічного відділення ОСОБА_9 без будь-якої правової підстави у розмірі 714,23 грн. за період серпень-листопад 2014р., чим було порушено п.2.1. посадової інструкції бухгалтера.

Судом встановлено, що згідно наказу №69-К від 15.06.2015 року, вбачається, що позивачці було оголошено догану за допущене нею порушення чинного законодавства через неналежне виконання своїх безпосередніх посадових обов'язків, а саме, що порушення полягає в тому, що в порушення ст.106 КЗпП України ОСОБА_1 не здійснювала оплату понаднормово відпрацьованих годин в подвійному розмірі та в порушення ст.108 КЗпП України та колективного договору ОСОБА_1 не здійснювала оплату у підвищеному розмірі.

Тобто судом встановлено, що підставою для звільнення були попередньо виявлені порушення, за які вона притягнута була до відповідальності та невиконання п. 2.1., 2.4. та 3.3. посадової інструкції бухгалтера ОСОБА_1, затвердженої головним лікарем Санаторію 02.03.2014 р. та з якою була ознайомлена 25.03.2014 р. ОСОБА_1, а саме позивачка не здійснила належним чином бухгалтерський облік по нарахуванню заробітної плати працівникам, не провела належним чином утримання із заробітної плати працівників сум, обов'язкових платежів та профспілкових внесків, не витребувала від працівників необхідні довідки для нарахування заробітної плати, допомог, пільг. Тобто, ОСОБА_1 не виконала без поважних причин покладені на неї трудові обов'язки.

Щодо порядку звільненя та засідань профкому, то судом встановлено наступне.

Так, згідно чинного законодавства профспілка повинна за п'ятнадцять днів розглянути подання. Призначати засідання і розгляд подання профспілка повинна так, щоб можна було провести засідання протягом п'ятнадцяти днів. Отже, профспілка обмежена в строках розгляду подання про звільнення.

Подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 було внесено і датоване 21.05.2015 р. і 15.06.2015 року. Отже, вказані подання профспілка повинна була розглянути до 06.06.2015 р. та 30.06.2015 року відповідно.

Встановлено, що згідно лікаряних листів ОСОБА_1 перебувала на лікарняних з 15.04.2015 р. по 17.04.2015 р., з 18.04.2015 р. по 04.05.2015 р., з 05.05.2015 р. по 05.06.2015 р., з 06.06.2015 р. по 12.06.2015 р., з 16.06.2015 р. по 26.06.2015 р.

Під час тимчасової непрацездатності працівника засідання профспілки не проводились та відкладались на інші дати, тобто переносились, хоча вона належним чином повідомлялась про час і місце засідань профкому.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 15.06.2015 р. та 30.06.2015 р., будучи повідомленою про час і місце засідання, не зверталась до профкому із проханням відкласти засідання, та жодних клопотань про те, що вона бажає приймати в ньому участь із своїм представником не заявляла.

Крім того з актів профкому вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась брати участь у засіданні профкому 16.06.2015 р. та 30.06.2015 р. відповідно.

Твердження позивач про те, що профком її позбавив права мати захисника на засіданні та брати особисто участь, не знайшли в суді свого підтвердження, оскільки вона не надала жодних доказів того, що вона хотіла приймати участь в засіданні профкому сама чи із представником.

Так натомість встановлено, що про засідання профкому позивач була повідомлена, для належного захисту своїх прав вона повинна була або звернутись до профкому письмово, або прийти на засідання профкому і звернутись усно із проханням про надання їй часу для того, щоб вона могла скористатись правовою допомогою ,чого овна не зробила.

Щодо твердження позивача, що профком призначав свої засідання в робочий час, а отже вона була б змушена залишити своє робоче місце, що можна кваліфікувати прогулом, то такі посилання пощивача також не відповідають дійсності, оскільки прогул це відсутність на робочому місці без поважних причин, а участь в засіданні профкому на його запрошення є поважною причиною.

Щодо посилань на недійсність протоколів позивача, то судом встановлено, що протокол профспілки № 7 від 16.06.2015 року та №8 від 30.06.2015 р. про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 підписані головою профкому та секретарем, що відповідає та було здійснено відповідно до п. 7 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2015р. за № 736/27181, документи колегіальних органів (рішення, постанови) підписує голова колегіального органу. Яким встановлено, що протокол підписують головуючий на засіданні колегіального органу і секретар.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Так суд встановив, що ОСОБА_1 неодноразово не належним чином виконувала посадові обовязки, за, що у встанволеному порядку була притягнута до дисциплінарної відповідальності і було оголошено догани за неналежне виконання посадових обовязків, згідно наказів №122-К від 29.10.2014р., №127-К від 11.11.2014р., №10-К від 28.01.2015 р., №69-К від 15.06.2015 р. Вказані накази містять суть і розяснення, щодо того, що саме стало (слугувало) причиною оголошення догани. З вказаними наказами позивач належним чином ознайомлена і заперечень і оскаржень їх не було, пояснення з приводу проступків давати відмовиилась.

Таким чином суд вважає, що належним чином з'ясував, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача та встановив, що воно могло бути підставою для розірвання трудового договору. Тобто суд приходить до висновку, що звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, отже підстав для задоволення позовних вимог не має.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст.3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст.117, 184, 232, 233, 234, 235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного дитячого протитуберкульозного санаторія «Садгора» м. Чернівці Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації, третя особа: Департамент охорони здоров'я Чернівецької обласної Державної адміністрації про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя А. І. Тріска