АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

при секретарі Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Безбородько І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Чернівецького відділення про стягнення коштів за договором банківського рахунку, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Чернівецького відділення, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Чернівецького відділення про стягнення коштів за договором банківського рахунку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 6 грудня 2012 року вона з ПАТ «Дельтабанк» уклала договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти №002-25505-061212, за умовами якого банк зобов'язався відкрити на її ім»я поточний рахунок НОМЕР_1 у гривнях та здійснювати банківське обслуговування клієнта, своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до вимог чинного законодавства та умов цього договору. Цей договір є безстроковий.

10 червня 2014 року між нею та банком було укладено договір №017- 25501-100614 про банківський строковий вклад (депозит) «8 років разом» на 180 днів в національній валюті. Предметом договору є тимчасове розміщення нею у відповідача грошових коштів у сумі 54 500 грн. на строк з моменту зарахування

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/714/ 2015 р. Головуючий у І інстанції: Дудаков С.Є.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач:: Владичан А.І.

вкладу на рахунок НОМЕР_2 по 7 грудня 2014 року включно з виплатою банком на її користь відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25,5% річних. 10 червня 2014 року вона внесла готівкою на вкладний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Дельта банк» 54 500 грн.

5 грудня 2014 року вона звернулася до банку із письмовою заявою про повернення їй 54 500 грн. та відсотків нарахованих за фактичний період перебування коштів на рахунку. По закінченні терміну дії договору банківського вкладу 08.12.2014 року банк зарахував суму вкладу та нараховані відсотки на її власний поточний рахунок та видав платіжну картку. Разом з тим відповідач відмовив у видачі коштів з її поточного рахунку та порекомендував отримати готівку в касі або в банкоматах інших банків.

В період з 08 по 10 грудня 2014 року через банкомати вона з поточного рахунку зняла кошти на загальну суму 3600 грн., і станом на 2 березня 2015 року на її поточному рахунку НОМЕР_1 знаходяться кошти в сумі 58 486,72 грн. у видачі яких їй було безпідставно відмовлено.

Вважала, що ПАТ «Дельта Банк» взятих та себе зобов»язань за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку не виконав, грошові кошти в сумі 58 486,72 грн., що включають суму вкладу та нараховані відсотки, та знаходяться на рахунку НОМЕР_1, не повертає, тому просила стягнути з відповідача на свою користь за договором банківського рахунку кошти у розмірі 58 486,72 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку кошти в сумі 58486,72 грн..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішеннями ПАТ «Дельта Банк», подало апеляційну скаргу, в якій вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Допущені в процесі розгляду справи порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення правильного вирішення для справи, та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що по закінченню терміну дії договору строкового банківського вкладу, банк повернув суму вкладу ОСОБА_1, шляхом перерахування коштів на її власний поточний рахунок, тобто з моменту зарахування вказаних коштів саме ОСОБА_1 являється набувачем цих коштів, тобто зобов'язання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними.

Також вказує, що з моменту зарахування коштів на поточний рахунок позивача, вона могла вільно використовувати вказані кошти в безготівковому режимі або отримати кошти готівкою з урахуванням обмежень, встановлених НБУ.

Оскільки АТ «Дельта Банк» у межах договору строкового банківського вкладу від 10 червня 2014 року свої зобов'язання виконав в повному обсязі, банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між Банком і клієнтом, тому немає будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з банку коштів, які вона вже отримала.

Крім того, на підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, отже до нього застосовуються правовідносини приписів ЗУ «Про систему гарантування вкладів», в тому числі положення приписів ст..36 вказаного закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банк порушив вимоги по договору , оскільки він не повернув позивачу кошти, які зараховані на її поточний рахунок, що є недопустимим в силу вимог норм діючого законодавства, які врегульовують даний вид спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.509, ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити н користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1066 ч.1 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, а згідно з ст. 1073 ЦК України в разі несвоєчасно зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові безпідставного списання банком з рахунку клієнта, або порушення банку розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти, відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2014 року між сторонами було укладено договір №017-25501-100614 про банківський строковий вклад (депозит) «8 років разом» на 180 днів в національній валюті, відповідно до умов якого позивачка тимчасово розмістила грошові кошти у сумі 54 500 грн. по 7 грудня 2014 року включно, а банк зобов'язувався виплатити на користь позивачки відсотки на суму депозитного вкладу з розрахунку 25,5% річних. Внесення позивачкою вказаних коштів на вкладний рахунок стверджено квитанцією №36373760 від 10 червня 2014 року.

По закінченню терміну дії договору банківського вкладу 8 грудня 2014 року відповідач зарахував суму вкладу та нараховані відсотки на власний поточний рахунок позивачки та видав їй платіжну картку, однак відмовив у видачі коштів готівкою, порекомендувавши при цьому отримати грошові кошти у касі або в банкоматах інших банків .

Згідно зі ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що хоча відповідач і перерахував на виконання умов договору банківського вкладу на її поточний рахунок суму вкладу, проте вона не має змоги зняти його з рахунку, що унеможливлює розпорядженням цим вкладом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом (ст.1074 ЦK України).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про повернення грошових коштів з банківського рахунку.

Посилання апелянта на те, що банк повернув суму вкладу ОСОБА_1, шляхом перерахування коштів на її власний поточний рахунок, тобто з моменту зарахування вказаних коштів саме ОСОБА_1 являється набувачем цих коштів, тобто зобов'язання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без реального надання йому можливості використання цих коштів не свідчить про те, що зобов'язання банку з повернення вкладу є виконаним.

В своїй апеляційній скарзі банк посилається, що відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно постанови правління НБУ №150 від 02 березня 2015 року, та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію у вказаному банку запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів 15 грудня 2014 року, тобто в період звичної роботи банку, до введення тимчасової адміністрації.

Тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, оскільки тимчасову адміністрацію банку запроваджено з 03.03.2015року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: