У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в особі законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третьої особи - органу опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, -

в с т а н о в и л а :

Представник відповідачів ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 грудня 2011 року, яким даний позов ОСОБА_5 - задоволено.

В апеляційній скарзі апелянти просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідачі вселилися в квартиру як члени сім'ї тодішнього власника, а тому нема самоправного зайняття приміщення. Також посилається на ст. 170 ЖК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.08.2010 року, яке набрало законної сили, витребувано у ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

З матеріалів справи вбачається, що в період перебування даної квартири у володінні ОСОБА_8 (добросовісного набувача), в неї вселилися відповідачі, що підтверджується відповідними висновками органів внутрішніх справ та не заперечується сторонами по справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право користування відповідачами даною квартирою припинилося, а тому вони підлягають виселенню.

З даним висновком суду першої інстанції повістю погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Тобто права членів сім'ї власника будинку на користування об'єктом власності є похідними від прав самого власника.

Таким чином, внаслідок припинення права власності ОСОБА_8 на вищезазначену квартиру члени його сім'ї (відповідачі) втратили право на користування даною квартирою, а відтак суд дійшов вірного висновку про їх виселення.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянтів на те, що їхнє вселення не було самоправним, оскільки хоча відповідачі і вселилися у квартиру з дозволу тодішнього володільця, тобто не самоправно, однак це не має правового значення, так як вони підлягають виселенню внаслідок втрати прав користування житлом. Саме по собі посилання суду в своєму рішенні на ч.3 ст. 116 ЖК України не може бути підставою для зміни чи скасування правильного по суті судового рішення.

Також не може бути взято до уваги посилання апелянта на ст. 170 ЖК України так як даною нормою передбачено збереження чинності договору найму при переході права власності. Однак в даному випадку відповідачі вселилися у квартиру не на підставі договору найму (такий ними не укладався), а на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України (житловий сервітут), і їхнє право на користування житлом припинилося внаслідок втрати ОСОБА_8 права власності на нього.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді