Справа № 2/489/1922/2015
РІШЕННЯ

іменем України

08 вересня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини. Вказувала на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Позивачка ОСОБА_1 з 2014 р. перебуває у шлюбі з громадянином ФРН ОСОБА_7 та має намір відвезти сина до Федеративної Республіки Німеччина з метою забезпечення її морального та фізичного розвитку, проте відповідач дозволу на виїзд дитини за межі України не надає.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд дозволити малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Миколаєві, багаторазовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччина на строк до 10 травня 2018 р., разом з матірю ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що позивачка має намір на вивезення сина за кордон на постійне проживання, що унеможливить його спілкування з батьком в подальшому.

Представник органу опіки вважав, що позов підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до Довідки СКП «Гуртожиток» № 491 від 17.02.2015 р., неповнолітній ОСОБА_6 Даніїл зареєстрований разом з матірю ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1.

Згідно обстеження та консультації лікаря Медичного центру «Глорія» станом на 01.09.2014 р. ОСОБА_6 має синдром вегетативної дистонії.

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянином ФРН ОСОБА_7, має дозвіл на перебування на території даної країни до 10.05.2018 р., та на теперішній час має намір відвезти сина до ФРН з метою його оздоровлення, забезпечення його духовного та фізичного розвитку.

Відповідач дозволу на виїзд сина за кордон не дає.

20.10.2014 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 був укладений шлюб в м. Адельсхайм Федеративної Республіки Німеччина.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_6 Данііл проживає разом з матірю - ОСОБА_1 Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.02.2011 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно.

Відповідач, при відмові у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачка має намір вивезти сина за кордон не тимчасово, а на постійне проживання, що унеможливить його спілкування з батьком та він не впевнений у належних умовах проживання та утримання сина за кордоном.

У відповідності із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно із ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та їх супроводі.

Статтею 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. А тому найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З урахуванням вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків, чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, ЗУ Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57.

Відповідно до п. 3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

При цьому згідно п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо інший з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретного періоду перебування за кордоном, що в порушення ст. 153, 157 СК України фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь в її вихованні та особисто спілкуватись.

Разом з тим позивачка просить суд надати неповнолітньому Даніілу дозвіл на багаторазовий виїзд до ФРН разом з матір`ю до 10.05.2018 р. - без згоди батька. При цьому, всупереч вимогам діючого законодавства, позивачка ОСОБА_1 в своєму позові зазначає метою багаторазового виїзду дитини, без чітко зазначення конкретних періодів перебування за кордоном оздоровлення, забезпечення духовного та фізичного розвитку сина, фактично маючи на увазі постійне проживання та навчання сина за кордоном із сімєю матері та її чоловіка.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 313 ЦК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст. 10, 14, 60, 62, 88, 212, 214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: