Справа № 346/1992/14-ц
Провадження № 22-ц/779/917/2015
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої: Матківського Р.Й.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, щоб ухвалити рішення про розірвання договору довічного утримання, укладеного із сином ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу від 19 грудня 2001 року, визнати за ним право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 житловою площею 44,3 кв.м і зобов'язати відповідача передати йому усі приміщення.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 19 грудня 2001 року між ним та відповідачем укладено договір довічного утримання, згідно якого відповідач зобов'язувався забезпечити його житлом шляхом збереження пожиттєвого права безоплатно проживати у відчуженому житловому будинку, 3-х разовим калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснювати догляд та необхідної допомоги, надання побутових послуг, потреб у відпочинку, щомісячно готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості. Проте відповідач після укладення договору не виконує свої зобов'язання, що підтверджує відсутність його наміру виконувати зобов'язання за договором. Потребує стороннього догляду через хворобу, в листопаді та грудні 2010 року його прооперовано, тому в жовтні 2013 року перейшов проживати до другого сина ОСОБА_2. Протягом усіх років дії договору довічного утримання допомогу надавав йому син ОСОБА_2 та інші особи, а не відповідач, який зобов'язувався довічно його утримувати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Розірвано договір довічного утримання від 19 грудня 2001 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини будинковолодіння, а за відповідачем ОСОБА_3 на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

На дане рішення позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд безпідставно визнав за відповідачем право власності на ? частину будинковолодіння, оскільки звернувся з позовом про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням набувачем обов'язків за договором, а суд першої інстанції вирішив, що відповідач не може виконувати договір і при цьому виділив йому ? частину домоволодіння.. Суд зазначив, що відповідач провів газопостачання, телефон до будинку, встановив опалення, провів ремонтні та будівельні роботи, однак не взяв до уваги, що ці роботи проводились за кошти, що виділила держава, як допомогу постраждалим внаслідок повені.

Вислухавши доповідача, письмові пояснення апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідача, який вимоги скарги визнав частково, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом тривалого часу належно виконував умови договору довічного утримання, доки позивач добровільно не покинув місце проживання в с. Нижній Вербіж і переселився в с. Ільці Верховинського району до співжительки, яка доглядає за ним, а тому договір довічного утримання слід розірвати у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення та визнав за позивачем право власності на ? частини домоволодіння, а за відповідачем ? частину.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що 19 грудня 2001 року між сторонами укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу за реєстром Д-2658 та зареєстровано в Коломийському МБТІ (а.с.5). Згідно договору відповідач ОСОБА_3 зобов'язався забезпечити позивача житлом шляхом збереження по життєвого права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, щоденним 3-разовим калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та необхідної допомоги, надання побутових послуг, забезпечення потреб у відпочинку, забезпечення щомісячно, готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів.

Сторони підтвердили, що договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою. Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

Згідно довідки виданої виконкомом Нижньовербізької сільської ради ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1. Крім нього, у будинку зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що відповідач виконував умови договору довічного утримання до часу переїзду позивача у 2008 році за волею останнього на проживання до співжительки ОСОБА_5 в с. Ільці Верховинського району, проте навіть після переїзду продовжував цікавитись життям батька, надавав йому певну допомогу, відвідував у лікарні.

Однак, висновок суду про те, що відповідач не міг виконувати умови договору довічного утримання через те, що позивач переселився в с. Ільці Верховинського району правового значення не має, оскільки ст. 755 ЦК України не пов'язує можливість розірвання договору довічного утримання з такими діями відчужувача.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вирішуючи спір не врахував, що позивач звертався з вимогою про повернення будинку через невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором, а тому не вправі був розривати договір довічного утримання відповідно до ч.2 ст. 756 ЦК України у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, коли позивач просив розірвати його через невиконання набувачем обов'язків за договором.

Відповідач ОСОБА_3 з вимогами про розірвання договору довічного утримання у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення до суду не звертався.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_3 до 2008 року виконував усі обов'язки за договором довічного утримання, тобто до того моменту коли батько перейшов проживати до співжительки у інший район, однак продовжував його відвідувати, у тому числі і під час його стаціонарного лікування та підтримувати родинні стосунки.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з переходом батька на інше місце проживання, відповідач дійсно не міг виконувати усі обов'язки передбачені договором, однак позивачем доведено, що відповідач, крім іншого, не забезпечував батька згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості та не забезпечував щомісячно готівкою у визначеній договором сумі.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що зазначені обов'язки виконував не у повній мірі, а тільки частково.

У правовідносинах, які мали місце між сторонами відсутні підстави вважати, що мала місце одностороння відмова позивача від виконання умов договору довічного утримання та що позивач не потребував допомоги, і про ці обставини не зазначає відповідач.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: довідками з медичних закладів, амбулаторні картки, копії чеків про оплату медичних послуг, купівлю ліків, медичних препаратів, оплату аналізів (а. с. 144 - 158, 160, 163, 165, 167 - 185) та поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків.

Тому колегія суддів вважає, що договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинен бути розірваний у зв'язку з його неналежним виконанням відповідачем.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задоволити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу від 19 грудня 2001 року та зареєстрований у реєстрі № Д-2658.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 житловою площею 44,3 кв.м і зобов'язати ОСОБА_3 передати йому будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1623 гривень сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк