Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Турбіна Т.Ф. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 334/1035/14
17 лютого 2015 року Справа № 22ц/778/770/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Ленінський районний відділ УДМС України в Запорізькій області про визнання особи як такою що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та скасування реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власності шляхом визнання особи як такою що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та скасування реєстрації місця проживання, стверджуючи на тому, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У зазначеному житловому приміщенні мешкає відповідач (її колишній чоловік). У серпні 2012 року шлюб з відповідачем було розірвано. Проте, останній, як колишній член сім"ї, продовжує проживати у квартирі та зберігає реєстрацію місця проживання у спірному жилому приміщенні. Увесь час систематично порушує правила співжиття. Він зловживає алкоголем, провокує лайки, ображає її нецензурщиною. На зауваження та заходи впливу не реагує. Тому з підстав ст.383 405 ЦК,ст.116 ЖК прохала позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2014 року позовні вимоги відхилені.

В апеляційній скарзі представник позивача просив скасувати судове рішення як не обґрунтоване, оскільки, на його думку, суд не правильно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального закону.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.9,99).

Відповідач та заявник перебували у шлюбі з 1996 року по 22.08.2012 року та разом проживали у спірній квартирі (а.с.8,101).

До 25 грудня 2012 року ОСОБА_3 був власником спірної квартири (а.с.9).

Позивач, як дружина, власника майна(член сім"ї), була зареєстрована за спірною адресою 26.02.2002 року (а.с.13-б).

Із викладеного слідує, що у спірному жилому приміщенні відповідач перебуває як колишній член сім"ї теперішнього власника.

За положеннями ст.16,391,386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки (ст..64 ЖК).

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У ч.2 ст.405 ЦК України йдеться, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У цьому зв'язку, підстав для визнання відповідача як таким що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК за обставинами наведеними в позовній заяві не вбачається, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині рішення є правильними.

Що стосується вимог про виселення, у зв'язку з систематичністю порушення користувачем правил співжиття з боку відповідача.

Нормами ст.116 ЖК України завбачено, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Правила співжиття - це правила поведінки, сукупність норм поведінки, порядок дій, правила ввічливості,встановлений порядок поведінки в основі яких лежить вихованість, шанобливе відношення до себе та до інших.

Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Заходи адміністративного впливу це примусові заходи, застосовувані уповноваженими державними органами та їх посадовими особами до фізичних і юридичним особам та іншим організаціям з метою попередження і припинення встановлених законом або іншим нормативно-правовим актом правил і норм у різних сферах, у тому числі в галузі охорони прав і свобод людини і громадянина, захисту всіх форм власності, забезпечення громадського порядку, державної фінансової (податкової) дисципліни, охорони навколишнього природного середовища та екологічної безпеки тощо 1.

Заходи громадського впливу - заходи виховного характеру, що здійснюються громадськими організаціями і трудовими колективами, а також колективами громадян за місцем проживання до осіб, які порушують правила співжиття, у тому числі у передбачених законом випадках, і до правопорушників.

У будь якому разі, це заходи, які застосовуються з дотриманням передбаченому законом порядку, зокрема Кодексом про адміністративні правопорушення, статутами, Положеннями про громадські організації.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК, і відповідно до правил ст.57,58,59 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

На підтвердження вимог про застосування до відповідача засобів запобігання заявник опирався на постанови органу внутрішніх справ про відмову у порушенні кримінальної справи.

Втім, із згаданих постанов не слідує, що до відповідача застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, у зв'язку з його поведінкою у спірному житловому приміщенні.

До того ж, у Постановах від 12.06.2012 року, 24.09.2012 року та 31.10.2012 року відображено, що між сторонами були суперечки, але у першому випадку по АДРЕСА_2, у другому, за місцем роботи позивача, а у третьому, в 10-й міській лікарні, тобто не за спірним місцем проживання (а.с.57,59,60).

Із Постанови від 28.09.2012 року можна дізнатись, що звернення заявника до правоохоронного органу було обґрунтовано його наполяганнями здійснити перевірку щодо колишнього чоловіка, який у телефонній розмові висловлював погрози (а.с.58).

Знову ж помітним є те, що факти викладені у зверненні не стосуються правил проживання у квартирі.

У Висновках перевірки від 31.03.2014 року вказано, що ОСОБА_3 обмалював стіни у під'їзді будинку АДРЕСА_2, але ж знову, суд наголошує, що події відбувалися поза межами спірного житлового приміщення (а.с.61).

Окрім того, події описані в зазначеному документі мали місце після звернення позивача до суду.

Наведене досліджено судом першої інстанції й суд дійшов правильних висновків, що в діях відповідача відсутні ознаки систематичності правил співжиття та що до нього застосовувались заходи попередження та громадського впливу.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: