АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/538/2015 Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Головачова Я.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_2 в квітні 2014 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що вона є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,00 кв.м., житловою - 14,70 кв.м. 14 травня 2013 року вона з відповідачем уклали договір оренди вказаної квартири, за умовами якого відповідач взяла на себе обов'язки: проживати в даній квартирі особисто, утримувати квартиру в належному санітарно-технічному стані, не передавати квартиру третім особам, відшкодувати збитки, що виникли з вини орендаря та інше.

З травня 2013 року відповідач фактично до квартири не вселялася, не сплачувала орендну плату та комунальні послуги, та використовувала квартиру для суборенди (передавала квартиру третім особам) подобово та почасово, що заборонено договором.

Крім того, завдяки незаконним діям відповідачки квартиру фактично було зруйновано, пошкоджені меблі, сантехнічні прилади та обладнання, стіни, стеля та інше, що зазначено в Звіті №39/14 оцінки збитків від 11.03.2014 р. В результаті їй було завдано збитків у сумі 62 686 грн. за рахунок необережного та халатного відношення до санітарно-технічного стану квартири та майна, що знаходилося в ній. Крім цього, їй було завдано збитки у розмірі 800 грн. - вартість оцінки; 36 000 грн. заборгованість по сплаті за орендну плату з 14.06.2013 р. по 14.02.2014 р.; 2 000 грн. заборгованість по сплаті за комунальні послуги.

У лютому 2014 року вона звернулася до міліції з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за незаконні дії з її боку, але міліція ознак кримінального правопорушення не виявила та запропонували звернутися до суду з цивільним позовом.

У березні 2014 року вона надіслала відповідачу листа з вимогою відшкодувати завдані їй (позивачу) матеріальні збитки, але відповідач на лист не відреагував. Загальна сума матеріальних збитків складає 101 486 грн. Крім цього, вона просить стягнути з відповідача моральну шкоду оцінену у 5 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача також пояснював, що з часу придбання квартири позивач зробила в ній ремонт. Квартира була мебльована. Відповідач сама в квартирі не проживала, передавала її в суборенду, що є порушенням умов договору. Акт прийому передачі квартири при підписанні договору оренди сторони не укладали. Орендну плату відповідач не сплачувала вісім місяців, раніше вона нікуди не зверталася, очікувала. Вимога про стягнення боргу за комунальні послуги у розмірі 2 000 грн. визначена позивачем, документів, доказів до цієї вимоги не мають.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по оплаті за орендну плату у розмірі 36 000 грн., моральну шкоду - 500 грн. та судовий збір - 360 грн.

В інших частинах позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з такою таким рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду першої інстанції змінити і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 36000 грн. орендної плати, 500 грн. моральної шкоди, і 360 грн. судових витрат посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема вказує, на те, що судом не в повній мірі досліджено всі фактичні обставини справи, суд не з'ясував в чому полягає не виконання вимог договору оренди квартири, а також судом не перевірені доводи апелянта проте, що орендна плата в дійсності ним сплачувалася, але перерахування здійснювалися на картковий рахунок дочки позивачки, сама вона отримала орендну лише один раз, за перший місяць дії договору.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою їй в найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у строки визначені в договорі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири 44,00 кв.м., житлова - 14,70 кв.м. Згідно довідки Ф-3 від 14.03.2014 року в даній квартирі ніхто не зареєстрований.

14.05.2013 р. сторони у справі уклали договір оренди вказаної квартири на один рік до 14.05.2014 р., з орендною платою 4 500 грн. щомісяця.

Згідно п. 4.3 договору проводиться оплата в момент укладення договору в сумі 4 500 грн. за період 14.05.2013 р. по 14.05.2014 р.

Перша оплата була здійснена відповідачем та отримана позивачем, проти чого вони не заперечували.

Дія договору оренди припинена з березня 2014 року.

За період з 14.06.2013 р. по 14.02.2014 р. загальна сума орендної плати становить 36 000 грн. (4 500 грн. помножені на 8 місяців).

Задовольняючи позов частково щодо стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не надано належного доказу про спалу суми за орендну плату за період з 14.06.2013 р. по 14.02.2014 р. в сумі 36000 грн..

Рішенням суду першої інстанції в цій частині є законним і обгрунтованим.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності позивачем вимог щодо не сплати йому орендної плати та відсутності у останнього таких доказів, то в цій частині колегія суддів вважає необхідним зазначити, що апелянт не був позбавлений можливості виконати вимоги частин першої, другої статті 60 ЦПК України, і надати власні докази на підтвердження своїх заперечень. Тобто відповідачі повинні були самі, або просити про це суд, довести факт того, що вони в дійсності сплачували орендну плату на картковий рахунок дочки позивачки або надати докази виконання умов договору в іншій спосіб.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необгрунтованості рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд помилково керувався ст. 1167 ЦК України, яка може бути застосована лише до деліктних правовідносин.

В даному випадку взаємовідносини між сторони врегульовані договором оренди, умови якого не передбачають можливості відшкодування моральної шкоди у разі порушення сторонами умов договору, так само відсутні й інші передбачені законодавством підстави (ст. 611 ЦК) для відшкодування такої шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду в цій частині і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення слід залишити без зміг.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: