АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1839/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1»

на рішення Ленінського районного суду м. Харків від 22 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року позивач - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» (далі ОСББ «А-1» ) звернулося до суду з вказаним позовом в якому, зазначило, що позивач є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 Відповідач - ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_1 яка знаходиться у зазначеному багатоквартирному будинку, та будучи членом ОСББ «А-1», відмовляється оплачувати витрати на утримання будинку та прибудинкової території згідно тарифів, затверджених рішенням загальних зборів об'єднання. У зв'язку з чим, в нього за період з 01.12.2010 року по 01.12.2013 року утворилася заборгованість за надані послуги у розмірі 2529,84 грн.

На підставі викладеного позивач - ОСББ «А-1» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у розмірі 2529,84 грн.

Кримі того, позивач зазначив, що він за захистом свого правового інтересу був змушений звернутися до ТОВ «Юридичне агентство Альтернатива» , яка на підстав договору про надання юридичних послуг № 19 від 15 грудня 2014 року надало ОСББ «а-1» консультаційні, організаційні, юридичні послуги на суму 1000,00 грн., які були повністю оплачені та підлягають стягненню з відповідача, як витрати на правову допомогу.

Представник відповідача - ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що протягом 2012-2013 років ОСОБА_2 особисто та колективно неодноразово звертався до керівництва ОСББ « А-1» з вимогою укласти договір, щоб перевести відносини між ОСББ та ним як власником квартири в правове поле, визначити перелік,обсяг,вартість, якість послуг, що мали б надаватись мешканцям будинку, а також чітко визначити права та обов'язки сторін договірних відносин. Станом на сьогоднішній день, ОСББ « А-1» не має жодних правових підстав висувати будь-які вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача, адже з ним, як стороною цих відносин, не було погоджено жодної із істотних умов договору, вказаних у Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Крім того ОСББ не є суб'єктом господарювання і не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому позивач не має правових підстав застосовувати до спірних відносин положення ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» та надавати будь-які послуги.

В матеріалах справи відсутні як правове обгрунтвання боргу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, так і документи, які підтверджують його існування та розмір. Відсутнє рішення правління №59 від 31.12.2011 року, відповідно до якого нараховувалася заборгованість за «благоустрій» та докази того, що ОСОБА_2, взагалі користується будь-якою коморою, що належить ОСББ « А-1».

Також представник відповідача зазначив, що матеріали справі не містять розрахунку витрат на правову допомогу, який би відповідав положенням Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харків від 22 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСББ « А-1», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задовольни позовні вимоги у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися до судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Судом безспірно встановлено, що відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2007 року, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до наданих позивачем нарахувань, які нічим не спростовані, ОСББ « «А-1» надали власнику вищевказаної квартири послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з грудня 2010 року по грудень 2013 року на загальну суму 2529,84 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСББ « А-1» районної ради, районний суд послався на те, що з відповідачем не укладений договір, тому підтсав для сплати на послуги відсутні. Крім цього відповідач не є членом ОСББ, тому підстав для стягнення заборгованості не має. Крім того суд вказав, що відповідач відмовився сплачувати послуги позивача, з огляду на неузгодженість тарифів, однак належних і допустимих доказів цього до суду не надав, а позивач на підтвердження права заявлених вимог не представив до суду технічний паспорт на багатоповерховий будинок та обґрунтування застосованих для розрахунку суми стягнення тарифів. Суд також зазначив, що позивач не виконав свого обов'язку поінформування споживача про перелік житлово-комунальних послуг, вартість яких позивач просить стягнути, що свідчить про порушення вимог нормативно-правових актів про надання інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував того факту, що ОСОБА_2 є членом ОСББ « А-1».

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 1, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до комунальних послуг належать послуги з утримання будинків та прибудинкової території і такі послуги споживач зобов'язаний оплачувати у строки, встановлені договором або законом. Стаття 32 вказаного Закону України передбачає щомісячне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За частиною 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтями 64, 66, 67, 68, 156, 162 Житлового кодексу України, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572 (з наступними змінами), передбачені обов'язки власників, наймачів та орендарів квартир оплачувати комунальні послуги.

Однак при цьому районний суд всупереч ст. 213 ЦПК України про законність і обґрунтованість рішення не взяв до уваги, що за частиною 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Суд не з»ясував, що згідно до наявної в матеріалах справи виписки з особистого рахунку абонента ОСОБА_2., він сплачував за надані позивачем послуги у вересні 2009 року у сумі 1057,39 грн., у лютому 2012 року у сумі 336,8 грн., у квітні 2012 року у сумі - 93.52 грн. та у вересні 2012 року у сумі 458,10 грн., що враховано позивачем у розрахунку суми позову (а.с. 14-15). Суд безпідставно не взяв до уваги наявні в матеріалах справи рішення загальних зборів, в яких містяться данні про встановлення відповідних тарифів з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Вказаний правовий висновок зроблений Верховним судом України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12.

Виходячи з викладеного, судова колегія приходить до висновку, що між сторонами фактично виникли правовідносини з приводу надання позивачем послуг з утримання будинків та прибудинкової території, а відповідач є споживачем цих послуг, внаслідок чого у відповідача виникли зобов'язання по їх оплаті.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України власність зобов'язує, у тому числі відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до здійснення витрат по утриманню будинку і прибудинкової території, де розташована квартира власника. Оскільки відповідач при наявності процесуальної можливості не надав доказів на спростування розміру заборгованості за надані послуги, то у суду першої інстанції не було правових підстав для відмову у задоволенні позову.

Що стосується заяви представника відповідача як в суді першої так і апеляційної інстанції, щодо застосування строку позовної давності, судова колегія приходить до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що станом на 01.12.2010 року заборгованість ОСОБА_2. становила 518, 51 грн. У серпні 2011 року відповідачем була сплачена сума 1057,39 грн, що складає заборгованість по сплаті за утримання будинку та прибудинкової території за весь час. Заборгованість станом на 09.2011 скалала 134,72 грн. Даних про те, що відповідачем проводилася оплата послуг на майбутнє, матеріали справи не містять.

За змістом ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, судова колегія вважає, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався сплатою відповідачем суми заборгованості у розмірі 1057,39 грн. у серпні 2011 року.

Що стосується оплати юридичних послуг, відповідно до ст. 84 ЦПК України в сумі 1000 грн, то судова колегія вважає,що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив вказані норми цивільного процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харків від 22 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території задовольнити. Стягнути на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» з ОСОБА_2 суму 2529,80 грн. заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території, надані в період з 01 грудня 2010 року по 01грудня 2013 року, а також - 243,60 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: