Ухвала

Іменем України

06 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», третя особа - ОСОБА_3, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що працював на різних посадах у державному підприємстві «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (далі - ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів»). За багаторічну роботу на підприємстві позивач був автором 15 патентів на винаходи України, 8 авторських свідоцтв СРСР, 10 раціоналізаторських пропозицій. 03 грудня 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п. 1, ч. 1 ст. 40 КЗпП, у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників. Посилаючись на те, що підстав для скорочення його посади не було, а також на порушення його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, позивач просив визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня ухвалення судового рішення, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 219 240 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідної лабораторії державних еталонів одиниць електричних величин (лабораторія №21-1) науково-дослідного відділу МЗ вимірювань електричних величин (НДВ-29) Науково-виробничого інституту МЗ вимірювань електромагнітних величин ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» з 17 грудня 2013 року. Стягнуто з ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на користь ОСОБА_2 45 674 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роз'яснення, надані судам у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що при звільненні позивача роботодавець не порушив вимог трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова