Справа № 165/46/15-ц Провадження № 22-ц/773/684/15 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В.,Русинчука М.М.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю представника позивача - Місюри І.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства Комерціного банку "ПриватБанк" на рішення Нововолинського міського суду від 13 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

13 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між банком та відповідачем ОСОБА_2 15.12.2005 року було укладено договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі умов), "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом та "Тарифами Банку", які викладаються на банківському сайті складає між ним і банком договір. За вищевказаним договором відповідач зобов'язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту, яка складалася із заборгованості за кредитом, відсотками, а також інших витрат згідно Умов. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, разом з тим, ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, але не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту. У зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості по кредиту станом на 30.11.2014 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість в сумі 43151,88 грн., де заборгованість по кредиту складає 8664,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 33158,95 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 828,61 грн. Проте, позивач зазначав, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16.08.2012 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" частину заборгованості в розмірі 25251,01 грн., тому просив стягнути з відповідача в користь позивача 17900,90 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Рішенням Нововолинського міського суду від 13 березня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач публічне акціонерне товариство Комерціний банк "ПриватБанк" покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджувалися; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення в даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, відмовляючи в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не виконано ухвалу суду від 13 лютого 2015 року про витребування доказів, а саме, не надано оригінал заяви відповідача від 15.12.2005 року про відкриття карткового рахунку, а копія даної заяви не може бути належним доказом наявності кредитних зобов'язань, а тому судом взято до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у нього будь- яких кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі по картці НОМЕР_1.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та без належного з'ясування дійних обставин справи.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (Стаття 509 ЦК України).

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2005 року ПАТ КБ "ПриватБанк" видав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10). У зв'язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15 грудня 2005 року у ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 41823 грн. 30 коп. (а.с. 5-8).

З виписки по рахунку від 12.02.2015 року за період з 15.12.2005 року по 12.02.2015 року по карті НОМЕР_1, номер якої співпадає з номером картки зазначеному в заяві від 15.12.2005 року, вбачається що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8700 грн. та не погашав заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом(а.с.46-60).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було долучено до матеріалів справи копію заяви ОСОБА_2 від 15 грудня 2005 року та звірено з наданим для огляду оригіналом. Даною заявою, підписаною уповноваженою банком особою і відповідачем, в якій містяться всі істотні умови вказаного виду договору, в тому числі сума кредиту, строк дії договору, відсоткова ставка, щомісячна винагорода, строк і порядок погашення заборгованості та інші, підтверджується факт укладення між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2 кредитного договору від 15 грудня 2005 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував підписання ним заяви від 15 грудня 2005 року та користування кредитними коштами, проте зазначав, що пройшло багато часу з укладення кредитного договору і йому не було відомо про наявну кредитну заборгованість.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення, відповідач ОСОБА_2 не подавав суду заяву про застосування строків позовної давності відносно заявлених позовних вимог, а тому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги пояснення відповідача, про те що банк починаючи з 2008 року не повідомляв його про наявність кредитної заборгованості та не звертався з позовом до суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права, що згідно зі статтею 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову, а саме стягнення з відповідача в користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 17900 грн. 90 коп., оскільки на таку суму заявлені позовні вимоги, що відповідає змісту ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 365 грн.40 коп. (243,60 грн. - за подання позову + 121,80 грн - за подання апеляційної скарги) сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства Комерціного банку "ПриватБанк" задоволити.

Рішення Нововолинського міського суду від 13 березня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 17900(сімнадцять тисяч девятсот) грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором від 15.12.2005 року та 365(триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді