Справа № 520/9572/15-ц
Провадження № 2/520/4253/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Прохорова П.А.,
при секретарі Сукач П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача суму боргу за укладеним договором про надання послуг у розмірі 52 526,34грн., інфляційні нарахування на суму боргу з урахування трьох відсотків річних у розмірі 2 491,04грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 650,17грн.
В обґрунтування наданого позову позивач посилається на те, що у 2013 році він домовився в усній формі з відповідачем - ОСОБА_2 про оформлення проектної документації для подальшого введення в експлуатацію реконструйованої квартири, у звязку з чим, сплатив відповідачу 2 500, 00доларів США.
Однак, як вказує позивач, відповідач зробив лише технічний паспорт на квартиру, а з моменту отримання грошової суми за послугу по оформленню проектної документації для подальшого введення в експлуатацію реконструйованої квартири пройшло вже більше року, у звязку з чим, позивач звернувся до ОСОБА_2 для підписання письмового договору.
Так, позивач зазначає, що 16.01.2015року між ним та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого, він передав відповідачу грошову суму у розмірі 2 000,00 доларів США за оформлення проектної документації для подальшого введення в експлуатацію реконструйованої квартири.
Однак, до теперішнього часу, як зазначає позивач, відповідач - ОСОБА_2 зобовязання не виконав, документи не зробив, отримані грошові кошти також не повернув.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000, 00грн., яка виражається в його емоційних та душевних стражданнях, відновленні психічного стану, відпочинку від того, що сталося.
У судове засідання 05.10.2015року позивач не зявився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресно довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 16.01.2015року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1, для оформлення проектної документації для послідуючого вводу в експлуатацію реконструйованої квартири, суму еквівалентну 2 000,00 доларам США. У разі невиконання проекту ОСОБА_2 гарантував повернення отриманих фінансів у повному обсязі.
Даний факт підтверджується копією розписки від 16.01.2015року, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 14).
Однак, до теперішнього часу відповідач своє зобовязання щодо оформлення проектної документації не виконав, а грошові кошти ОСОБА_1 не повернув.
Приймаючи до уваги невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору, відповідачем не було оформлено проектну документацію та не було повернуто грошових коштів, які відповідач отримав від ОСОБА_1 для оформлення проектної документації, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 500,00доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.06.2015 року становить 52 526,34 грн., підлягають частковому задоволенню, у розмірі 2 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.06.2015 року становить 42 021,07грн., оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано належних доказів передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 2 500,00доларів США, та до матеріалів справи долучено лише відомості про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 2000,00дол. США.
Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції у розмірі 36 362,49грн., оскільки при укладанні договору позики було визначено грошовий еквівалент виконання зобовязання в іноземній валюті, а при розрахунку заборгованості у гривні по відношенню до долара США індекс інфляції вже враховувався при коливанні курсу НБУ по відношенню до доларів США.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 трьох процентів річних, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Та разом з тим, відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а з такого вимоги позову про стягнення на користь позивача трьох процентів річних не вбачаються обґрунтованими жодними належними доказами з матеріалів справи не можливо встановити, за який період позивач просить суд про стягнення 3 процентів річних, а з такого не можливо й однозначно визначити їх розмір, тому суд відмовляє у їх задоволенні.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000, 00грн., суд зазначає наступне.
Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000, 00грн. не підлягають задоволенню, оскільки, на думку суду, порушення умов договору щодо не оформлення проектної документації та не повернення грошових коштів з боку ОСОБА_2 не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, не доведено та не надано суду доказів спричинення йому такої шкоди у звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (17.10.1975року народження, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (17.05.1960року народження, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 42 021,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (17.10.1975року народження, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (17.05.1960року народження, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) компенсацію судових витрат в розмірі 387,89 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя П. А. Прохоров