Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

при секретарі Турецька (Вайда) Я.П.

за участю

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором, відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що позивач отримує пенсію через установу відповідача на підставі договору № 003-06501-260312 (онлайн) від 26.03.2012 року та пенсійної картки № 4438 73. Разом з тим, всю суму нарахованої пенсії позивач не може отримати від відповідача тривалий час через встановлення ПАТ «Дельта Банк» обмеження на зняття готівкових коштів та блокування платіжної картки . Станом на 26.12.2014 р. на його картковому рахунку накопичено 7398,70 грн. 15.12.2014 р. він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розблокування пенсійної картки та про видачу пенсії, але відповіді не отримав. В звязку з чим 24.12.2014 року він повторно звернувся із аналогічною заявою. Разом з тим, вимогу позивача відповідач не виконав, не повернув належні йому грошові кошти, що змусило його звернутись із заявами до прокуратури м. Ужгорода, Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області. Вважаючи дії відповідача такими, що порушують положення договору, законодавство та права позивача як споживача, посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором банківського рахунку не виконав, не повернув позивачу належні йому грошові кошти, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав, просив суд стягнути з відповідача суму залишку грошових коштів на картковому рахунку в розмірі 7398,70 грн. Крім того, позивач вважає , що у відповідності до приписів ч.5 ст.10 ЗУ Про захист прав споживачів з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі три відсотки вартості послуги за період з 01.08.2014 року по 20.01.2015 року в сумі 105,20 грн. Крім того, на думку позивача , у відповідності до положень ч.2 ст.343 ЦК України та з врахуванням правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 06/5026/1052/2011 з відповідача на його користь підлягає стягненню штраф за подвійною ставкою НБУ за період з 01.08.2014 року по 12.01.2015 року в розмірі 929,30 грн. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, відмова у поверненні належних йому грошових коштів порушила його плани в частині розпорядження власними коштами, оскільки відповідачем заблоковано платіжну картку він не має можливості проводити розрахунки за товари в магазинах, аптеках міста та сплатити за комунальні послуги. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в сумі 5000 гривень. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму інфляції в 2014 р. в сумі 1842,28 грн.

З посиланням на викладене, на положення ЦК України, приписи ЗУ «Про захист прав споживачів» просить суд, стягнути на користь позивача з відповідача : суму коштів на його картковому рахунку в розмірі 7398,70 грн., пеню (3% річних) в розмірі 105,20 грн., штраф за подвійною ставкою НБУ в розмірі 929,30 грн., інфляційні в 2014 році в розмірі 1842,28 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В ході судового розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 22 356,58 грн. з яких : суму залишку коштів на картковому рахунку , яка станом на 28.09.2015 року становить 7670,62 грн., три відсотки річних за користування чужими коштами в розмірі 267,32 грн., штраф за подвійною ставкою НБУ в розмірі 4811,69 грн., інфляційні в 2014 - 2015 році в розмірі 3003,05 грн., втрачена вигода за розміщення депозиту (18%) в розмірі 1603,90 грн. у відповідності до положень п.2 ст.22 ЦК України та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди за неможливість користуватися пенсійним вкладом та отримані душевні страждання внаслідок неможливої вчасної покупки ліків для лікування.

Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та у відповідності до розрахунків по виплаті заборгованості затримки виплати пенсії. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові, зокрема пояснив, що пенсійні виплати йому проводились Пенсійним Фондом в м. Ужгороді, а відповідач виступав посередником по перерахуванню йому пенсії. Він не може зняти з поточного рахунку перераховані йому пенсійні кошти, оскільки відповідачем заблоковано платіжну картку. Наголосив суду, що згідно законодавства пенсія, як соціальна виплата, повинна видаватися пенсіонеру без всяких затримок. Кошти, що знаходяться на рахунку необхідні йому для щоденного прожиття, сплати комунальних послуг , придбання ліків та необхідних товарів. Гроші на картці це єдиний засіб для його існування, оскільки жодних інших доходів він не мав . Крім того просив суд при ухваленні рішення врахувати рішення Франківського райсуду м. Львова від 20.09.2010 року ухвалене в аналогічній справі, а також врахувати виконавчий лист виданий Ужгородським міськрайонним судом 21.08.2015 року в аналогічній справі. Просив розглянути справу таухвалити рішення в рамках ЗУ «Про справедливий суд».

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3 в судовому засіданні, заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях надісланих на адресу суду 27.08.2015 року та у додатку до заперечення надісланих на адресу суду 28.09.2015 року, надавши суду пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях . Заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки зазначені в позовній заяві вимоги с некоректними, необгрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам матеріального права. Вказує, що 26.03.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено пенсійний договір № 0312 (онлайн) з видачею картки № 4438 7200 0823 6263. Згідно виписки грошові кошти перебувають на власному поточному рахунку позивача ОСОБА_2 , тобто у власності позивача. Представник відповідача наголосив, що з моменту зарахування банком коштів на власний поточний рахунок ОСОБА_2, набувачем і власником даних коштів є ОСОБА_2, а не АТ «Дельта Банк». Оскільки АТ «Дельта Банк», не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між Банком і клієнтом, будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з банку на користь позивача коштів, які й так перебувають в її власності немає. При цьому вказує на правову позицію висловлену ВСУ у справі № 3-80гс14.

Крім того враховуючи те, що позивач перед підписанням Договору був ознайомлений з Правилами та визнав їх обов'язковими для виконання та дотримання, вважає, що встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків, яке передбачено в Договорі, не є порушенням банком своїх зобов'язань перед клієнтом. Зазначила, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02.03.2015 року №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Зазначає, що протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). До позовної заяви не долучено жодного документа, в підтвердження позовних вимог про неповернення банком коштів позивачу. Як наслідок, вважає, що відсутні правові підстави задоволення позовної вимоги щодо стягнення коштів з АТ «Дельта Банк». Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди або обставин її настання (розлад здоров'я, страждання, переживання, неможливості реалізації своїх прав та законних інтересів тощо). Зазначила, що з введенням на даний час в банку тимчасової адміністрації, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштівта майна банку. Зазначила, що з 11.06.2015 року АТ Дельта Банк розпочало виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу через установи банків - партнерів. Просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, 26.03.2012року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір № 0312 (онлайн) на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки № 4438 7200 0823 6263 і вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались, а тому в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують.

Разом з тим суд зазначає, що суд зобовязував позивача та представника відповідача надати суду докази в підтвердження існування між сторонами правовідносин з приводу обслуговування платіжної картки № 4438 7200 0823 6263. Проте сторони вимогу суду не виконали.

Згідно умов Договору відповідач відкрив позивачу поточний рахунок № 8945 у національній валюті гривнях , операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, та надав у користування позивачу платіжну картку № 4438 7200 0823 6263 і вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались, а тому в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу (ч. 1 ст. 1070 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Позивач неодноразово намагався скористатися платіжної карткою, що була видана на підставі договору, проте у проведенні будь-яких транзакцій по картці були надані неодноразові відмови.

За твердженням позивача , починаючи з серпня 2015 року позивачу кошти за вказаним договором не виплачуються, у зв'язку з чим станом на 26.12.2014 року у відповідача рахується за позивачем сума до виплати 7398грн. 70 коп. відповідно до виписки по рахунку від 26 грудня 2014 року (а.с. 7).

Як встановлено судом, 16 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розблокування пенсійної картки та про здійснення виплати належних йому грошових коштів з поточного рахунку (а.с.8).

Проте вказана заява залишена відповідачем без відповідного реагування.

Як встановлено судом, 24 грудня 2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про розблокування пенсійної картки та про здійснення виплати належних йому грошових коштів з поточного рахунку (а.с.9).

Листом від 24.12.2014 року за № 05-2717701 відповідач повідомив позивача, що операції по зняттю грошових коштів з рахунку здійснюється в порядку та на умовах, визначених законодавством України, з врахуванням особливостей, встановлених банком для таких операцій. Провести операції по зняттю грошових коштів з поточного рахунку, позивач має можливість: у будь-якому відділенні банку, в банкоматах та касах інших банках на території України, з урахуванням комісій банків за проведення операції вилучення грошових коштів, шляхом розрахунку за товари та послуги в POS-терміналах в Україні з урахуванням комісій банків за проведення операцій (а.с.10).

Не зважаючи, що позивачу неодноразово відмовлялось у проведені транзакцій за картковим рахунком, про що було повідомлено ПАТ «Дельта Банк», відповідач не реалізував право позивача, відповідно до умов договору на отримання належних йому коштів.

Як встановлено судом, відповідно до виписки по рахунку, наданої відповідачем, за позивачем рахується сума до виплати з урахуванням нарахованих відсотків у розмірі 7 670 грн. 62 коп. ( а.с. 172)

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суму залишку грошових коштів на картковому рахунку в розмірі 7398грн. 70 коп. є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

Водночас судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 02.03.2015 №150 «Про внесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 173-182).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банкуперед кредиторами.

Згідно зі ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме: ст. 36 вказаного Закону, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку.

Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини пятої статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

З урахуванням вимог зазначених статей, суд дійшов висновку, що в період з початку тимчасової адміністрації банку, тобто з 03.03.2015 року нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, 3% річних та штрафні санкції за прострочення виконання грошових зобов'язань банку перед кредиторами не повинно проводитися. Тобто обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних в період до 03.03.2015 року, які і підлягають стягненню.

Судом розраховано суму індексу інфляції , що становить 1886,26 грн. та 3% річних , що становить 230,12 грн., які підлягають стягненню, оскільки позивачем проведений зазначений розрахунок за інший період.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача: суму штрафу за подвійною ставкою НБУ в розмірі 4811,69 грн. та розмір втраченої вигоди за розміщення депозиту (18%) в розмірі 1603,90 грн. у відповідності до положень п.2 ст.22 ЦК України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення таких з підстав викладених вище.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди в сумі 5 000 гривень , оскільки між сторонами виникли правовідносини щодо порушення зобовязального права. Правові наслідки порушення зобовязального права передбачені нормами ст. 611 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач в судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами, що умовами договору передбачено стягнення моральної шкоди. Зокрема, стягнення моральної шкоди не передбачено і законом.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачені певні обмеження, які застосовуються під час процедури тимчасової адміністрації, а саме - не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та інші обмеження, проте зазначена стаття не містить обмежень щодо можливості стягнення судом відповідного боргу. Більш того, у ч. 1 ст. 52 цього закону передбачений порядок погашення уповноваженою особою Фонду вимог фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності) у шосту чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

З огляду на викладені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів за пенсійним договором № 0312 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором судовим збором не оплачується, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає. Зокрема, слід зазначити , що відповідач також звільнений від оплати судових витрат на підставі п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1066, 1068 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,суд, -

в и р і ш и в :

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ « Дельта Банк» на користь ОСОБА_2, грошові кошти за договором №003-06501-260312 (онлайн) від 26.03.2012 року, платіжна картка №4438 73 в сумі 9787,00 грн. (девять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень, 00 коп.), з яких:

- 7670,62 грн. (сім тисяч шістсот сімдесят гривень, 62 коп.) - сума залишку пенсії;

- 1886,26 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість гривень, 26 коп.) - сума відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання;

- 230,12 грн. (двісті тридцять гривень, 12 коп.) - 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1