Справа № 2-920/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарях: Рахімовій Н.В., Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної та спільної часткової власності на земельну ділянку, в якому просила визнати за нею та її сином ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на частину земельної ділянки площею 436, 26 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1.

Позивач також просила визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на частину земельної ділянки площею 540, 88 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1, та визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на частину земельної ділянки площею 22,86 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що 04 квітня 2014 року вона з сином в рівних частках отримали у спадок після померлого ОСОБА_5, кожний по 1/8 частині, житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці, площею 1 000 кв.м., з кадастровим номером НОМЕР_1.

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності володіє ? частиною зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, а ОСОБА_3 - ? частиною.

Відповідно до схеми поділу земельної ділянки, що виготовлена ТОВ «Гео-сервіс Україна», їй (позивачу) та ОСОБА_4 має належати на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 436, 26 кв.м., ОСОБА_2 - 540, 88 кв.м., ОСОБА_3 - 22,86 кв.м.

Оскільки для проведення державної реєстрації об'єкта нерухомості потрібно визначити розмір часток кожного володільця земельної ділянки, позивач змушена звернутися з позовом до суду.

Пізніше позивач подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної та спільної часткової власності на земельну ділянку, в якій просила визнати за нею та її сином ОСОБА_4 право спільної часткової власності (по ?) на земельну ділянку площею 436, 26 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1, за ОСОБА_2 - право власності на земельну ділянку (ідеальна частка) площею 540, 88 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1, за ОСОБА_3 - право власності на земельну ділянку (ідеальна частка) площею 22,86 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, з наданням нового кадастрового номера, у зв'язку з розподілом діючого кадастрового номера НОМЕР_1.

Також позивач просила зобов'язати Головне управління Держземагенства в м. Києві на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, внести до бази даних Державного земельного кадастру відомості про поділ земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та зареєструвати три окремі земельні ділянки площами 436, 26 кв.м., 540, 88 кв.м. та 22,86 кв.м. з присвоєнням нових кадастрових номерів.

Крім того, позивач просила зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві на підставі Витягів із Державного земельного кадастру зареєструвати право власності на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 436, 26 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2 - спільна часткова власність (по ?), ОСОБА_7 - на земельну ділянку площею 540, 88 кв.м. (ідеальна частка), яка розташована в АДРЕСА_2, ОСОБА_3 - на земельну ділянку площею 22,86 кв.м. (ідеальна частка), яка розташована в АДРЕСА_2.

Ухвалами суду від 24 квітня 2015 року у якості третіх осіб у справі було залучено Головне управління Держземагенства в м. Києві та Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою суду від 09 вересня 2015 року третю особу Головне управління Держземагенства в м. Києві замінено на Головне управління Держгеокадастру у м. Києві.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги визнати та просили позов задовольнити, посилаючись на те, що між ними досягнуто угоди про користування земельною ділянкою в розмірах, що визначені квадратними метрами, а не частками.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві у судовому засіданні просила у позові відмовити, посилаючись на його безпідставність.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду не з'явився, хоча третю особу було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши позивача та його представників, відповідачів, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом було роз'яснено позивачу зазначені статті, статтю 33 ЦПК України, відповідно до якої суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Крім того, судом було роз'яснено позивачу його право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову до початку розгляду судом справи по суті, що передбачено ст. 31 ЦПК України.

Разом з тим, позивач подав уточнену позовну заяву, зазначивши в ній як підставу позовних вимог статті 355 та 377 ЦК України.

Статтею 355 ЦК України регламентовано поняття і види права спільної власності.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Судом встановлено, що згідно з даними Акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_8, який мешкав у АДРЕСА_1, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 06 лютого 1998 року №221 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 у м. Києві для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_9 (а.с. 20).

З даних Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 серпня 2013 року вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, у м. Києві з кадастровим номером НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.а.с. 11-13).

Відповідно до даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 квітня 2014 року 1/8 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у м. Києві належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, яка проживає у АДРЕСА_1 (а.с.14).

З даних технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Києві вбачається, що загальна він складається з квартири 1 та квартири 2, загальна площа житлових квартир 229, 2 кв.м. (а.с.а.с. 7-10).

Позивач надала Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, однак, право власності на житловий будинок, відповідно до даних технічного паспорту, не зареєстровано у передбаченому законодавством порядку.

Згідно з даними Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04 квітня 2014 року ОСОБА_4, який проживає у АДРЕСА_1, та ОСОБА_1 належить по 1/8 частині житлового будинку, площею 55, 00 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у м. Києві (а.с.а.с.15, 16).

Позивач не надала суду жодних доказів належності на праві власності житлового будинку та земельної ділянки їй та відповідачам на час розгляду справи.

Позивач не ставила питання про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5

Позивач також не ставила питання про виділ їй земельної ділянки як учаснику спільної часткової власності на земельну ділянку відповідно до ст. 87, 88 Земельного Кодексу України та ст. 364 ЦК України.

Суду також не було надано належної технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а Схема поділу земельної ділянки, що надана позивачем як доказ викладених нею обставин (а.с. 19) не містить даних про опис меж земельної ділянки, їх погодження, власників земельної ділянки.

Згідно зі ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на земельні ділянки є, з підстав зазначених позивачем, необгрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Головного управління Держземагенства в м. Києві на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, внести до бази даних Державного земельного кадастру відомості про поділ земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та зареєструвати три окремі земельні ділянки площами 436, 26 кв.м., 540, 88 кв.м. та 22,86 кв.м. з присвоєнням нових кадастрових номерів та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі Витягів із Державного земельного кадастру зареєструвати право власності, то вони є безпідставними та необгрунтованими до відповідачів, а тому також не підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що позивачем не ставилося питання про залучення до справи інших осіб у якості відповідачів у справі.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 31, 33, 57, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 355, 377 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн