АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Шиманського В.Й.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував та станом на 29 березня 2013 року має заборгованість у розмірі 23 001 грн. 72 коп., яку позивач просив суд стягнути з нього на свою користь.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» 21430 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 31.10.2005 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що позивач вказаний кредитний договір не укладав, а ні картка а ні грошові кошти йому не видавалися, матеріали справи не містять жодного доказу протилежного у зв'язку з чим у суду були всі підстави для визнання вказаного договору неукладеним.

Вказував на те, що судом не було прийнято до уваги його заяву про застосування строків позовної давності.

Просив заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Передереєв В.Г. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 13-14).

Згідно п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо визнання вказаного договору неукладеним оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім цього, договір у встановленому законом порядку неукладеним не визнавався.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, у відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно д п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобов'язань передбачених договором більше чим на 120 днів, клієнт зобов'язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у передбачені строки зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому у останнього перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 29.03.2013 утворилась заборгованість по кредиту в сумі 23001 грн. 72 коп., що складається із заборгованості за кредитом - 6176 грн. 71 коп.; по відсоткам за користування кредитом - 15253 грн. 50 коп.; штрафів на загальну суму 1571 грн. 51 коп.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 29 березня 2013 року (а. с. 5-12).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невідповідності розміру існуючої заборгованості за кредитним договором, а тому законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевірялось.

Суд першої інстанції встановивши порушення відповідачем прав позивача, дійшов помилкового висновку, що таке порушене право підлягає захисту.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. 527, 530, 526, 1050, 1054 ЦК України встановивши факт порушення боржником своїх зобов'язань за договором дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин ст. 257, 261 ЦК України та про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на відповідний строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором (п. 3.1.3. Правил)

Згідно п. 3.1.4. Правил строк дії карток миттєвого випуску продовженню не підлягає.

Пунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Як встановлено судом термін дії картки до листопада 2007 року.

Відповідач активно користувався карткою з грудня 2005 до січня 2008 року. Після цього відповідачем вносились кошти на погашення кредитної заборгованості: 19.04.2008, 29.09.2008, 30.10.2008, 21.11.2008, 10.12.2008, 28.02.2009, 30.07.2009, 06.09.2010 та 24.12.2010.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у січні 2014 року тобто поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 звернувся 25 червня 2014 року, до винесення судом рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставини, що мають значення для справи.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/19645/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7184/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.