печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Волкової С.Я.

при секретарі Топал А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплачені аліменти,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 12.05.2015 р. звернулася до суду із вимогами до ОСОБА_2, які протягом розгляду справи скорегувала, про стягнення 509 096,00 грн. пені за несплачені аліменти, посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має двох доньок, рішенням суду від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. підлягає стягненню на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і досягнення дітьми повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, 27.07.2012 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №33597959.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Надані суду документи свідчать про те, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва протягом листопада 2011 р.-липня 2012 р. знаходилась цивільна справа №2-4926/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; рішенням Печерського районного суду м. Києва від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини віх усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3.11.2011 р., і до досягнення дітьми повноліття.

Надані суду матеріали виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ВП №33597957 свідчать про те, що в провадженні виконавчої служби перебуває виконавчий лист №2-4926/11, виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів; постановою державного виконавця Юркевич К.А. від 27.07.2012 р. відкрито виконавче провадження, у постанові зазначено, що заява про примусове виконання подана 26.07.2012 р.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 пені за несплачені аліменти, свої вимоги обґрунтовує ст.196 СК України, згідно якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язання сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, й суду наданий розрахунок станом на 3.09.2015 р. у сумі 509 096,00 грн., розрахований із розміру середньої заробітної плати в м. Києві.

При цьому відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежним від нього причин.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що після винесення рішення Печерського районного суду м. Києва від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. неодноразово пропонував позивачу ОСОБА_1 отримати кошти в рахунок сплати аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду, однак позивач відмовлялась від їх отримання, пояснюючи, що визначений судом розмір аліментів її не задовольняв; 20.02.2013 р. він надіслав позивачу поштовий грошовий переказ на суму 600 грн. в рахунок сплати аліментів, однак кошти були повернуті у зв'язку з відмовою позивача їх отримати; він, незважаючи на відмову позивача від отримання аліментів, весь цей час витрачав кошти на утримання дітей, під час зустрічей з дітьми купував їм одяг, взуття, іграшки, аксесуари, речі для занять тощо на загальну суму, що значно перевищувала розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду, таким чином, не зважаючи на перешкоди з боку ОСОБА_1, свої зобов'язання по утриманню дітей він виконував, при цьому він ані постанови державного виконавця, ані будь-якого іншого документу чи повідомлення не отримував, тільки у суді з розгляді вимог про стягнення пені за несплачені аліменти дізнався, що виконавче провадження весь цей час перебувало на виконанні відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, в судовому засіданні не надано жодного доказу в спростування зазначених обставин, а отже відповідачем не порушувалося виконання грошового зобов'язання, тому відсутні підстави для відшкодування грошових коштів в сумі 509 096,00 грн., й відповідно відсутні підстави для нарахування неустойки (пені).

Суд також звертає увагу, що виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача ОСОБА_2 фактично не здійснювалося, позовна заява, додані розрахунки свідчать про те, що сума аліментів, яка підлягала оплаті, розрахована, виходячи із статистичних даних про середню заробітну плату в м. Києві, при цьому згідно ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто визначення заборгованості за аліментами із середньої заробітної плати для даної місцевості можливе виключно у випадку, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру. Надані суду докази свідчать про те, що протягом часу, за який обчислена заборгованість по аліментам, ОСОБА_2 працював, державний виконавець мав бути обізнаний з цим, оскільки місце роботи відповідача було вказане в рішенні суду про стягнення аліментів, отже розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем з істотним порушенням положень законодавства, а тому здійснений позивачем на його підставі розрахунок пені не приймається до уваги.

На підставі ст.ст.195,196 СК України, керуючись ст.ст.3.4,10,11,60,169,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплачені аліменти - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ