Справа № 462/145/15-ц
УХВАЛА

09 лютого 2015 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд про визнання заповіту, складеного від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5, 30.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №2217, недійсним. Також подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Сьомій Львівській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 від 30.12.2008 року, до набрання законної сили рішенням у зазначеній справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та надані докази, вважаю, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач покликається на те, що на даний час відповідач має всі правові підстави оформити свідоцтво про право на спадщину на підставі заповіту від 30.12.2008 року, дійсність якого є предметом оскарження в даній справі, що в свою чергу потягне за собою оформлення права власності на спадкове майно та можливість його реалізації.

Слід звернутиє увагу на те, що інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заява про забезпечення позову обґрунтована припущеннями позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Між тим, як видно із заяви про забезпечення позову, доданих до такої матеріалів і матеріалів цивільної справи, позивачем не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони Сьомій Львівській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 від 30.12.2008 року, а також жодних доводів та обставин, належних доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, необхідно врахувати, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Виходячи з наведеного, вважаю, що подана позивачем заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в пятидений строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.