Номер провадження: 22-ц/785/673/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року, -

встановила:

20 травня 2009р. ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 4-11 т. 1, а.с. 140-143 т. 2, т. 4 а.с. 156-156).

14 квітня 2010р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, звернулися до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави. Просили визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки площею 0,093 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 9050 - удаваним правочином вчиненим для приховування договору застави.

На обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що 13 червня 2008р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 198000 доларів США. З метою забезпечення виконання вказаного договору щодо повернення грошових коштів, ОСОБА_2 передає належне йому та ОСОБА_3 майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,093 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у заставу ОСОБА_4

Умови застави були обумовлені сторонами у розписках позивача, його представника та відповідача від 13 червня 2008р.

Фактично вчинений правочин застави (іпотеки) за взаємною домовленістю сторін був оформлений як договір купівлі-продажу 13 червня 2008р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 9050.

ОСОБА_2 не мав на меті переходу права власності на будинок, споруди та земельну ділянку за умовами договору купівлі-продажу, а лише бажав забезпечення виконання вказаних боргових зобов'язань.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011р. позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 13.06.2008р. задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики в розмірі 1557492 грн. 46 коп., заборгованості по процентах за користування позикою за обліковою ставкою банку 461546 грн. 92 коп., 3% річних за прострочення повернення грошей 108 427 грн. 08 коп. та судові витрати 18917 грн. 06 коп. Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки удаваним правочином для приховання договору застави залишено без розгляду.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси в частині стягнення боргу вступило в законну силу, а ухвала Приморського районного суду про залишення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 без розгляду скасована 23 листопада 2011р. апеляційним судом Одеської області і справа направлена до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали свої позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки удаваним правочином вчиненим для приховання договору застави.

ОСОБА_2 пояснив, що між ним та ОСОБА_4 існували дружні відносини і опинившись у скрутному фінансовому становищі, не маючи можливості отримати кредит у банку внаслідок наявності інших кредитів, він звернувся за допомогою до ОСОБА_4, маючи на меті одержання позики і пропонуючи в заставу належне йому майно.

В результаті досягнутої домовленості, 13 червня 2008р. ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 за договором позики 198 000 доларів США, а в заставу одержав належне сім`ї ОСОБА_2 майно та земельну ділянку площею 0,093 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Для забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення грошових коштів, за домовленістю між позивачами та відповідачем заставу було оформлено договором купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 9050, хоча сторонами умови договору купівлі - продажу не виконувались, грошові кошти за об'єкт нерухомості не передавались. В послідуючому ОСОБА_4 передав оформлене на нього майно в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк" за договором іпотеки для одержання кредиту.

13.08.2008р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який приймав від ОСОБА_4 позикову суму, а як наслідок ОСОБА_2 склали розписки, в яких вказана сума позики, умови її повернення, та забезпечення позики шляхом передачі нерухомого майна належного сім`ї ОСОБА_2 у заставу ОСОБА_4 та особисті зобов'язання ОСОБА_4 відносно заставленого майна.

Позивачі в ході судового розгляду відмовились від своїх позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_4 залишку вартості заставного майна в розмірі 49500 доларів США, що на день подання уточнень до позовної заяви становило 390555 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала і пояснила, що договір купівлі - продажу нерухомого майна та земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 13 червня 2008р. не має відношення до договору позики і повинен розглядатися як самостійний правочин. Він укладений у встановленій законом формі, гроші за договором були отримані ОСОБА_2 у повному обсязі до його укладення, волевиявлення сторін договору було спрямоване на укладення договору купівлі - продажу, а не договору застави. Змістом розписок не підтверджується наявності умов застави нерухомого майна в забезпечення позики, а передбачається змішаний договір.

Під час розгляду справи суд залучив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" для участі у цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в порядку ст. 35 ЦПК України.

Представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в судове засідання не з'явився, про час слухання справи належним чином повідомлений.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013р. позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави - задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки 0,093 га, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 13 червня 2008р. удаваним правочином.

Визнано, що 13 червня 2008р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у дійсності укладений договір застави (іпотеки) нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,093 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у забезпечення виконання договору позики, повернуто вказане майно у власність ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому, посилається на те, що воля позивачів була спрямована на відчуження належного їм житлового будинку та земельної ділянки, а не на укладання договору застави. Знаючи з 2008р., що будинок та земельна ділянка передані в іпотеку банку, позивачі не оспорювали цей факт та визнавали, що нерухоме майно послужило іпотекою під кредит, який взяв ОСОБА_4, а не під позику ОСОБА_2, а також позивачі не оспорювали договір іпотеки, не визнавали його недійсним.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2013р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014р. рішення апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2013р. скасовано, справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013р., колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки , розташованих за адресою АДРЕСА_1 укладений 13 червня 2008р. згідно ст. 235 ЦК України, є удаваним правочином і вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - договір застави (іпотеки).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, його представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просила апеляційну скаргу задовольнити, у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити, посилаючись на те, що банк надав кредит у розмірі 198 000 дол. США та уклав з ОСОБА_4 договір іпотеки на вищевказане майно, а тому майно знаходиться в іпотеці банку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 червня 2008р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,093 га , розташованих у АДРЕСА_1

(а.с.233 т.1).

Вказаний договір 13 червня 2008р. нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 9050 та Державному реєстрі правочинів за № 2960022. Під час укладання договору, від імені ОСОБА_2 діяв ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 13 червня 2008р. приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій за № 1361.

Згідно п.2.1 Договору купівлі - продажу від 13 червня 2008р., продаж житлового будинку та земельної ділянки здійснено за 1 201 439 грн. 25 коп., що в еквіваленті складало 247 500 дол. США за курсом НБУ станом на 13 червня 2008р.( 1 дол. США складав 4,8543 грн.). У договорі зазначено, що вказані гроші продавець отримав від покупця повністю до підписання вказаного договору та, що ціна встановлена за згодою сторін цього договору, є остаточною та не підлягає будь - яким змінам. З вищевказаної суми продажу: житловий будинок продано за 772941 грн.25 коп., земельна ділянка продана за 428498 грн.

За п.7.3 Договору, цей договір вчинено за нотаріально посвідченою письмовою згодою дружини продавця, викладеною окремою заявою, яка зберігається до цього договору(а.с.233-234,т.1).

Як свідчить довіреність, яка видана 13 червня 2008р. на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 бути його представником з питань продажу за ціну та на умовах за його розсудом житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,093 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 222 т. 2).

Для укладання договору купівлі - продажу, надана згода ОСОБА_3, дружини ОСОБА_2, яка засвідчена приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 13 червня 2008р., про що здійснено запис у реєстрі нотаріальних дій за №1362 на продаж житлового будинку та земельної ділянки за ціну та на умовах за його розсудом (а.с. 177 т.1).

Видача 13 червня 2008р. ОСОБА_2 довіреності ОСОБА_6 на укладення договору купівлі - продажу, надання у той же день згоди ОСОБА_3 на продаж придбаного під час шлюбу із ОСОБА_2 нерухомого майна свідчать, що воля ОСОБА_2 та ОСОБА_9 була направлена саме на відчуження нерухомого майна, шляхом укладання договору купівлі - продажу, а не передачу його в заставу.

Після укладання договору купівлі - продажу, право власності за ОСОБА_4 на житловий будинок зареєстровано у Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації 08 липня 2008р.(а.с.234,т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, в цей же день 13 червня 2008р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 198 000 доларів США, що на час укладення договору становило 956 151 грн. за курсом НБУ. Сторони не оспорюють факт укладення між ними договору позики. Крім того, укладення договору позики підтверджується розписками відповідача від 13 червня 2008р. (а.с. 13 т.1).

Також розпискою від 17 грудня 2008р., підписаною ОСОБА_2 зазначено, що кредит у розмірі 198 000 дол. США, який отриманий ОСОБА_4 у банку ним повністю отримано(а.с. 14 т.1).

Сторонами підтверджується той факт, що розписка від 13 червня 2008р. складена ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 червня 2008р., з правом отримання належних останньому грошей (а.с. 222 т. 2).

Як вбачається з розписки від 13 червня 2008р. та не заперечується ОСОБА_2 та ОСОБА_4, позичальник знав, що кошти передані за договором позики, були отримані позивачем ОСОБА_4 у розмірі 198 000 дол. США на підставі кредитного договору № ML -500/080/2008 від 13 червня 2008р., укладеним між позивачем ОСОБА_4 та ЗАТ "ОТП Банк" у цей же день - 13 червня 2008р (а.с.15-18 т.1).

Також зі змісту розписки від 17 грудня 2008р. вбачається, що ОСОБА_2 письмово підтвердив, що буде нести усі витрати по обслуговуванню кредиту ОСОБА_4, в тому числі штрафні санкції, сплата страхових внесків. Дата остаточного повернення кредиту є 13 червня 2021р.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань у розмірі 198 000 дол. США, ОСОБА_4 передав у цей же день 13 червня 2008р. придбане нерухоме майно(житловий будинок та земельну ділянку) в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк" за договором іпотеки № PML - 500/080/2008 від 13 червня 2008р., який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 9058 (а.с. 225-230 т.2).

Тобто цією іпотекою забезпечувалося повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № ML - 500/080/2008 від 13 червня 2008р. у розмірі 198 000 дол. США та переважне (першочергове) право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009р. № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо ж в результаті вчинення правочину наступають й інші наслідки, правочин не може бути визнаний удаваним.

Вимогами ч.1 ст. 202, ч.ч. 1-5 ст. 203, ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що правочин та договір спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину (договору) має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, він має вчинятися у формі встановленій законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки) - договором застави.

Колегія суддів не погоджується з твердженням ОСОБА_2 про те, що 13 червня 2008р. для забезпечення прав ОСОБА_4, за договором позики від 13 червня 2008р., між сторонами було укладено не договір купівлі - продажу нерухомого майна, а договір застави цього майна. В обґрунтування цих вимог він посилається на розписку, в якій ці обставини зазначені.

Правові наслідки договору застави та договору купівлі-продажу є різними.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму.

Обов'язковими істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет договору та його ціна. За погодженням сторін до договору можуть бути включені й інші умови стосовно яких сторони дійшли згоди.

Зміст укладеного договору купівлі - продажу свідчить, що сторони вважали за необхідне включити до нього наступні істотні умови: предмет договору, ціна та порядок розрахунків, строк дії договору, момент виникнення права власності, права та обов'язки сторін, відповідальність та інші умови.

Як вбачається зі змісту договору купівлі - продажу від 13 червня 2008р., сторони спеціально включили до оспорюваного договору пункти, які свідчать про відсутність пороків волі при укладені договору. Сторони зазначили у договорі про те, що цей договір не укладався під впливом тяжкої обставини для продавця або під загрозою, усі його умови відповідають інтересам та дійсним намірам сторін та ними узгоджені, вони не визнані недієздатними та необмежені у дієздатності, волевиявлення є вільним і усвідомленим, умови договору зрозуміли і відповідають дійсній домовленості сторін, він не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які в ньому обумовлені, в тексті зафіксовані всі істотні умови (п.1.4 Договору).

Таким чином, зазначений пункт договору купівлі - продажу від 13 червня 2008р. свідчить, що розрахунки сторонами договору здійснені у розмірі 247 500 доларів США до підписання та нотаріального посвідчення договору.

Додатково сторони договору купівлі-продажу оговорили питання оформлення та реєстрації права власності на предмет договору. Так, покупець був зобов'язаний здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок упродовж 30 днів, а земельної ділянки протягом 180 днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу від 13 червня 2008р. Право власності на будинок зареєстровано Комінтернівським БТІ - 08 липня 2008р. номер запису 339, в книзі № 145 (а.с.71 т.2). Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку отриманий та зареєстрований у відповідності із вимогами закону (а.с. 176 т.1).

Договір купівлі-продажу від 13 червня 2008р. був зареєстрований в державному реєстрі правочинів, о 14 год. 11 хв. 13 червня 2008р., що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №6084336 від 13 червня 2008р. (а.с.72 т.2).

Продаж нерухомого майна здійснено за 247 500 доларів США, а не за 198 000 доларів США, в договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 13 червня 2008р. не міститься жодних положень про повернення будь-яким способом придбаного нерухомого майна, саме ОСОБА_2

Як свідчить довіреність, що видана 13 червня 2008р. на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 бути його представником з питань продажу за ціну та на умовах за його розсудом земельної ділянки, площею 0,093 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 222 т. 2).

З нотаріально посвідченої довіреності на ім'я ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_2 не уповноважував ОСОБА_6 на укладання договору застави нерухомого майна, а тому представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не мав права передавати в заставу житловий будинок та земельну ділянку, а ним було за довіреністю укладено договір купівлі - продажу.

Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011р., під час розгляду справи була допитана в якості свідка приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 яка пояснила, що документи для перевірки та підготовки договору купівлі-продажу за декілька днів до укладення договору були надані з боку продавця та їй пояснили, що укладати договір буде особисто ОСОБА_2 При підписанні договору, представник продавця за довіреністю підтвердив, що розрахунки за нерухоме майно проведені в повному обсязі, про що й було посвідчено у договорі. На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу були відсутні будь-які обтяження на житловий будинок та земельну ділянку, що не спростовував ОСОБА_3(а.с.207-214 т.4).

Наведене свідчить, що укладений сторонами договір купівлі - продажу від 13 червня 2008р. відповідає вимогам, які визначні законом для укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) зокрема, для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, які регулюють питання застави, істотними умовами договору застави є предмет застави, детальний опис зобов'язання, яке забезпечується заставою, у тому числі розмір, строк дії, проценти, що саме з вимог кредитора забезпечується заставою, строк дії договору застави, випадки порушення основного зобов'язання при яких кредитор набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, спосіб задоволення вимог кредитора та звернення стягнення на предмет застави, шляхи задоволення у договірному порядку та інші умови, які сторони вважають за необхідне включити до договору застави.

Однак як вбачається з матеріалів справи, у розписках сторін від 13 червня 2008р., які свідчать про укладення договору позики на суму 198 000 доларів США, відсутні умови передбачені законом для укладання договору застави.

Крім того, договір іпотеки № PML - 500/080/2008, кредитний договір № ML - 500/080/2008, договори страхування предмету іпотеки та позичальника - ОСОБА_4 від нещасного випадку (а.с 166-172 т.2) мають правові наслідки, які відрізняються від правових наслідків, які виникли би у разі укладення договору застави житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на забезпечення зобов'язань по договору позики. Це обов'язки іпотекодавця перед банком, страховика перед вигодонабувачем, й вони є суттєвими для ПАТ "ОТП Банк".

Правомірність укладення вказаних договорів, а особливо договір іпотеки, предметом якого є спірний житловий будинок та земельна ділянка не були оскаржені ОСОБА_2 у судовому порядку. На теперішній час вони є дійсними.

Також ОСОБА_2 не виступав майновим поручителем ОСОБА_4 перед банком для отримання кредитних коштів у розмірі 198 000 дол. США.

У разі передання у заставу майна, яке знаходиться у спільній власності, необхідна згода на передачу в заставу майна усіх його співвласників.

Доводи позивача про те, що розписка від 13 червня 2008р. свідчить про те, що між сторонами було укладено договір застави на спірний житловий будинок та земельну ділянку, які були предметом договору купівлі - продажу є необґрунтованими з наступних підстав.

В розписці не йдеться про те за яких умов і яким чином позикодавець набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, в якому складі і розмірі задовольняються вимоги кредитора. В розписках не визначений розмір основного зобов'язання, оскільки ціна договору купівлі - продажу суттєво відрізняється від розміру позики, тобто не може свідчити про укладення договору іпотеки на забезпечення повернення позики у розмірі 198 000 доларів США.

В супереч норм ст.ст. 578 ЦК України, ч.2 ст. 6 Закону України "Про заставу", ч.2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку", не має в них й інформації про згоду позивачки ОСОБА_3 на передачу спільної сумісної власності саме в заставу ОСОБА_4

Таким чином, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України в розписках від 13 червня 2008р. не має усіх істотних умов договору застави, тому не має підстав вважати, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов саме договору застави.

За ч.1 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто, укладання договору застави за розпискою не передбачено законом, договір застави нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки(ст.181 ЦК України) повинні бути укладені у письмовій формі та нотаріально посвідченні в нотаріальній конторі.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таке ж положення міститься і в ст. 14 Закону України "Про заставу".

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011р. встановлено, що грошові кошти за договором позики від 13 червня 2008р., були отримані ОСОБА_4 на підставі кредитного договору № МL - 500/080/2008 від 13 червня 2008р., укладеного між останнім та ЗАТ "ОТП Банк".

Тобто, договір купівлі - продажу від 13 червня 2008р. був укладений до передання грошей за договором позики від 13 червня 2008р. Договір позики є укладеним лише з моменту передання коштів, й конкретний договір позики від 13 червня 2008р. був укладений після укладення договору купівлі - продажу від 13 червня 2008р.

Оспорюваний договір купівлі - продажу в силу імперативних вимог закону не може приховувати забезпечувальне зобов'язання, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу основне зобов'язання позики ще не існувало.

Таким чином, зміст розписок від 13 червня 2008р., які нібито підтверджують укладення договору застави нерухомого майна як засобу забезпечення виконання обов'язків ОСОБА_2 за договором позики, не відповідають вимогам закону щодо форми договору застави нерухомого майна.

Враховуючи зміст позовних вимог та роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.09.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при визнанні правочину удаваним необхідно пересвідчитись на що саме була направлена воля сторін правочину та чим це підтверджується.

За ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зі змісту ст. 205 ЦК України випливає, що воля сторони до настання відповідних правових наслідків може засвідчуватись її поведінкою або діями.

Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,093 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, від 13 червня 2008р. був нотаріально посвідчений та зареєстрований в державному реєстрі правочинів (а.с.146 т.1).

В п. 1.4 оспорюваного договору містяться умови, що спростовують як доводи позивачів та висновки суду про те, що цей договір приховує іншій правочин.

Вказаний договір підписував ОСОБА_6, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 червня 2008р. (а.с. 222 т.2).

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Як вбачається з нотаріально посвідченої довіреності на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2 сам уповноважив останнього на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та отримання грошових коштів, а не на укладення договору застави.

ОСОБА_2 не оспорював дії свого представника, підтвердив, що останній діяв у межах повноважень, які були йому надані позивачем.

Таким чином, ОСОБА_6 не мав права передавати в заставу житловий будинок та земельну ділянку, зміст довіреності не містить повноважень щодо укладання договору застави.

Оскільки нерухоме майно було придбано під час шлюбу на спільні кошти подружжя, дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надала свою згоду, у вигляді письмової заяви, на його продаж, тобто на відчуження, а ні на передання майна в іпотеку. Заява ОСОБА_3 нотаріально посвідчена 13 червня 2008р. у відповідності із вимогами закону (а.с. 223 т.2).

Тобто, в даному випадку діями та поведінкою сторін підтверджується на що була направлена воля сторін договору купівлі - продажу, а саме укладення договору купівлі-продажу в належній формі, представником продавця, який мав повний обсяг повноважень для вчинення саме такого правочину, а не будь-якого іншого, згода співвласника нерухомого майна на його відчуження, подальше розпорядження майном ОСОБА_4 та не спорювання позивачами дій свого представника та правочинів, що укладені відповідачем стосовно спірного майна.

Згідно ст. 572 ЦК України, ч.1,2 ст.1 Закону України "Про заставу", п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" в силу застави заставодержатель має право у разі невиконання боржником зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Заставлене майно, як правило, залишається в володінні та користуванні заставодателя, який лише обмежується в праві вільно, на власний розсуд розпоряджатися предметом застави. У разі якщо предмет застави передається заставодержателю або іншій особі, ця особа все одно не має право розпоряджатися заставним майном. Тобто не має усіх повноважень власника.

Зі змісту норм закону, що регулюють питання застави, ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч.6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" випливає, що можливість реалізувати право застави виникає лише у разі порушення або неможливості виконання основного зобов'язання, яке забезпечується заставою. При цьому засоби задоволення вимог кредитора встановлені в ч.6 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч.3 ст. 33 та ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку". Перехід права власності на предмет застави до заставодержателя, як один із засобів задоволення вимог кредитора, можливий не в момент укладення договору застави, а через певний час в майбутньому та у разі, якщо боржник не в змозі виконати основне зобов'язання.

За договором купівлі - продажу одна сторона передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У разі якщо договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то за положеннями ст.ст. 209, 210, 328, 334 ч.ч. 3-4, 657 ЦК України право власності за договором виникає після проведення його державної реєстрації.

Наслідком укладення договору купівлі-продажу є набуття права власності на предмет договору. Договір застави надає можливість задовольнити вимоги до боржника за рахунок предмету застави.

Зазначене, свідчить, що укладення договору купівлі-продажу з метою приховати укладення договору застави суперечить поняттю та меті застави.

Згідно п.4 ч.1 ст. 593 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 28 Закону України "Про заставу", п.3 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" застава припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Як вбачається з розписки ОСОБА_6(який був представником ОСОБА_3) останньому було відомо, що грошові кошти, передані ОСОБА_2 за договором позики, були отримані ОСОБА_4 на підставі кредитного договору від 13 червня 2008р., укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ "ОТП Банк".

Вказане підтверджується і розпискою, яка складена ОСОБА_2 17 грудня 2008р.

Таким чином, знаючи з 2008 року, що будинок та земельна ділянка передані в іпотеку банку, позивачі не оспорювали цей факт та визнавали, що нерухоме майно послужило іпотекою під кредит ОСОБА_4, а не під позику ОСОБА_2

Вказані обставини також підтверджуються рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011р., яке вступило в законну силу.

Також підтверджено, записами в реєстрі нотаріальних дій про реєстрацію договорів купівлі - продажу та іпотеки про те, що юридично і фактично ОСОБА_2 продав будинок і земельну ділянку.

Розписки від 13 червня 2008р. та від 17 грудня 2008р. підтверджують те, що ОСОБА_2 знав, що ОСОБА_4, як власник нерухомого майна, передав його в іпотеку банку, тому банк є іпотекодержателем майна. Оскільки тільки на цих умовах ОСОБА_2 мав можливість отримати від відповідача гроші у розмірі 198 000 дол. США за договором позики.

Таким чином, суд визнавши, що правовідносини сторін регулюються правилами договору застави (іпотеки) та, повернувши нерухоме майно у власність ОСОБА_2, не звернув увагу на те, що у такому разі відсутній правовий механізм задоволення прав ОСОБА_4 як позикодавця за договором позики від 13 червня 2008р. та виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2011р., яке вступило в закону силу.

Все вищевикладене підтверджує, що дійсні наміри сторін договору купівлі - продажу були спрямовані на укладення саме договору купівлі - продажу нерухомого майна, а не його заставу.

Крім того, на теперішній час відкрито провадження у Київському районному суді м. Одеси за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2008р. у розмірі 923120,84 дол. США (а.с.159-167, т.6 ).

Також , на теперішній час відкрито провадження у Комінтернівському районному суді Одеської області за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,093 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1(а.с.155-158, т.6 ).

Вказані обставини підтверджено представником ТОВ "ОТП Факторинг Україна", яка посилалась на те, що кредитні зобов'язання ОСОБА_4 не виконуються, а тому ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулися до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2008р. та про звернення стягнення на предмет іпотеки на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_2 про те, що насправді позика була отримана у меншому розмірі, ніж зазначено в розписці з наступних підстав. Всупереч зазначених норм закону ОСОБА_2 будь-які письмові докази на підтвердження факту отримання 13 червня 2008р. позики у меншому розмірі ніж зазначено у розписці від 13 червня 2008р. суду не надав, у свою чергу оригінал даної розписки зберігається у ОСОБА_4, а в розписці від 17 грудня 2008р. ОСОБА_2 сам зазначив, про те, що отримав від ОСОБА_4 кошти у розмірі 198 000 дол. США.

Доводи ОСОБА_2 по справі мають протиріччя в тому що, передача за договором купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у власність ОСОБА_4 для одночасної передачі в іпотеку по договором з банком, за правовими наслідками жодним чином не забезпечує останньому виконання зобов'язань ОСОБА_2 по договору позики, тому як останній не є стороною кредитних правовідносин.

Тобто, жодних підтверджень волевиявлення сторін на укладення замість вказаного договору купівлі-продажу - договору застави майна в забезпечення договору позики по справі не має, права та обов'язки у сторін пов'язані з заставою не виникли, сторонами не виконувалися взагалі. Вищевказане нерухоме майно не може бути під подвійною іпотекою, одночасно за договором позики та за кредитним договором банку.

ОСОБА_2 не є стороною договірних кредитних правовідносин, які виникли між позивачем ОСОБА_4 та ЗАТ "ОТП Банк" у зв'язку з отриманням грошей у кредит. Заміни боржника по договору кредиту не відбувалося, тому, з цих правовідносин не випливає жодних договірних зобов'язань для ОСОБА_2, а тому і будь-яка договірна відповідальність.

Виходячи із встановлених судом першої інстанцій фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позов позивача є безпідставний, не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.ч.3,4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209,303,307, п.2 ч.1 309, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року - скасувати, постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа "ОТП Факторинг Україна" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе