АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, заінтересована особа - ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У травні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків про стягнення із

ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону, та постановлення нової ухвали про задоволення заяви.

Апелянт посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про непідсудність справи третейському суду, оскільки позов стосується захисту прав споживачів. Крім того, суд помилково вважав третейське застереження у кредитному договорі нікчемним.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

_________________________________________________________

Справа № 755/11114/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13121/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 4 лютого 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № Р30.929.75936, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) на строк 12 місяців, на загальну суму 9875,00 гри., на умовах виплати позичальником 11,4000% річних за час фактичного користування кредитом, а останній при цьому зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі.

В п. 5.4. кредитного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який с невід'ємною частиною даної третейської угоди.

27 лютого 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Тропотяга Р.П. було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 19246,25 грн. та витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 95,00 грн.

У лютому 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду з відповідною заявою, ПАТ «Ідея Банк» просило видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов'язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.

Порядок та підстави видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 2 розділу VІІ-1 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Частиною 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» (набув чинності 2 березня 2011 року) частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші справи, зокрема на справи у спорах про захист прав банківських установ, що випливають з договорів кредиту, а також прав позичальників - фізичних осіб, не пов'язаних із захистом прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року пов'язана саме із захистом прав банку, а не споживача.

Натомість, при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини, належним чином їх не перевірив, внаслідок чого дійшов передчасного висновку по суті заяви.

Також, суд безпідставно застосував правовий висновок Верховного Суду України в справі №6-64цс15, яка не є тотожною до даної справи. Вказана постанова Верховного Суду України не містить висновку про те, що третейські суди не можуть розглядати спори щодо захисту прав банку.

За таких обставин ухвалу суду назвати законною та обґрунтованою не можна, а тому остання підлягає скасуванню з передачею питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду до суду першої інстанції на новий розгляд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко