Справа № 360/2609/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Бородянський районний суд

Київської області в складі:

головуючого-судді Додатко В.Д. ,

при секретарі Чернишенко О.В., Буларга Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат про зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат про зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів, в якій просить зобовязати Комунальний закладКиївської обласної ради Навчально-курсовий комбінат внести до трудової книжки позивача запис про звільнення за власним бажанням у звязку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, ст. 38 КЗпП України та повернути їй трудову книжку; зобовязати Комунальний заклад Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат здійснити позивачу розрахунок при звільненні у відповідності до чинного законодавства, з виплатою у тому числі заборгованості по заробітній платі за липень, серпень, вересень 2014 року та компенсації за невикористані 26 днів відпустки; стягнути з Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7049,61 гривень, компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, судові витрати (витрати на правову допомогу) у розмірі 1500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно наказу № 32-к від 01.12.2011 року її було прийнято на роботу, на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат на невизначений строк, що є основним місцем роботи з 8-ми годинним робочим днем. Заробітна плата позивача становить 4096,32 гривень. При оформленні на роботу позивачем було надано до відділу кадрів окрім інших документів трудову книжку та копію свідоцтва про народження дочки ОСОБА_2. Надалі позивач зазначає, що у вересні цього року дочка, якій виповнилось 7 років пішла в 1-й клас до школи (підтверджується довідкою від 03.11.2014 року), у звязку з чим постало питання про можливість водити та забирати дитину зі школи, допомагати з домашнім завданням, здійснювати догляд на хворою дитиною.

26.09.2014 року позивач, як зазначається ним у позовній заяві, намагалась подати директору Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат письмову заяву про звільнення за власним бажанням з 26.09.2014 року, що зумовлено доглядом за дитиною до досягнення 14-річного віку. Проте, заяву не було прийнято. 30.09.2014 року Позивачем було направлено Відповідачеві поштою письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 01.10.2014 року, яку отримано Відповідачем 01.10.2014 року. На підтвердження зазначеного Позивач посилається на чек поштового відправлення та повідомлення про вручення.06.10.2014 року Позивач зявилась на роботі та вимагала ознайомитись з наказом про звільнення, отримання розрахунку та трудової книжки, на що їй було доведено, що наказу про звільнення її з посади немає. Також 06.10.2014 року Позивач звернулась з заявою про звільнення до відповідача за допомогою поштового відправлення, потім здійснила ті самі дії 27.10.2014 року.

Окрім того, позивач зазначає в позовній заяві, що відповідач не виконує свого обовязку із виплати заробітної плати, як то передбачено вимогами статті 115, 116 КЗпП України та порушує вимоги статті 47 КЗпП України. Так, перевіривши стан свого карткового рахунку 06.11.2014 року, позивач дізналась про надходження 12.09.2014 року заробітної плати лише за червень місяць 2014 року. Наголошуючи на затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який за підрахунками позивача становить 7049,61 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, просила позовну заяву задовольнити в повній мірі.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила щодо заявлених позовних вимог, просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повній мірі, обґрунтовуючи наступним:

25 вересня 2014 року Позивачем було подано заяву про звільнення з посади головного бухгалтера з 26.09.2014 року за угодою сторін, на якій стоїть віза директора КЗ КОР НКК ОСОБА_5 та яка підписана 25.09.2014 року ОСОБА_1С.(оригінал заяви надано суду для огляду). Дотримуючись вимог чинного законодавства, директором комунального закладу ОСОБА_5 26.09.2014 року (як і просила в заяві про звільнення Позивач) Наказом № 30-ОС було звільнено з займаної посади ОСОБА_1 за угодою сторін та внесено відповідний запис до трудової книжки Позивача.

Представник відповідача зазначає, що починаючи з 26.09.2014 року та до теперішнього часу Позивач не зявлялась на робоче місце жодного разу, при цьому знищила всі особові справи працівників закладу (свою включно та посадову інструкцію), документи суворої звітності, паролі та ключі від систем звітності тощо.Стосовно заяв про звільнення, які надсилались поштою, представник відповідача наголошує, що жодного такого листа від Позивача Відповідачем не отримувалось.

Представником відповідача також зазначається, що на сьогодні заборгованість Відповідача перед Позивачем стосовно виплати заробітної плати та невикористаної відпустки погашена в повній мірі.

Відповідачем виплачено заробітну плату ОСОБА_1 за липень, серпень, вересень 2014 року у повній мірі у сумі за липень до видачі 4076,22 грн.; за серпень до видачі 4001,60 грн. та за вересень до видачі 950,65 грн., що в сумі становить 9028,47 грн. ( докази містяться в матеріалах справи).Нарахування заробітної плати за липень/серпень 2014 року були здійснені Позивачем власноруч, оскільки на той момент це входило в її професійні зобовязання. Стосовно суми до виплати за вересень 2014 року, вона була нарахована ґрунтуючись на штатному розписі від 01.09.2014 року, згідно якого посадовий оклад та місячний фонд заробітної плати для головного бухгалтера КЗ КОР НКК становив 1300 гривень, про зменшення посадового окладу було доведено до відома всіх працюючих в комунальному закладі.Також Позивачу було виплачено компенсацію за невикористані 26 днів відпустки у розмірі 3528,47 гривень ( всі розрахунки містяться в матеріалах справи).

Щодо вимоги внести запис до трудової книжки Позивача про звільнення за власним бажанням у звязку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14 річного віку, ст. 38 КЗпП України та повернути її Позивачу.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо вимоги позивача виплатити середній заробіток та сам факт вимушеного прогулу, оскільки Позивач у позовній заяві посилається на п.4 ст. 235 КЗпП України, ключовим у даній статті є затримка видачі трудової книжки і вина власника, останньої в даному випадку не було. Підтвердженням відсутності вини власника, у даному випадку директора КЗ КОР НКК, є по-перше винні дії Позивача, яка при звільненні з роботи знищила всі особові справи і свою включно, відповідно і всі персональні дані, адресу тощо, по-друге вимоги не заявляла про проведення розрахунку та повернення трудової книжки, по-третє вже 29.09.2014 року директор КЗ КОР НКК з метою встановлення фактичної адреси проживання Позивача та повернення трудової книжки звернувся до Ірпінського міського відділу Управління ДМС у Київській області і лише 04.02.2014 року отримав відповідь на свій запит.

Окрім того, представник Відповідача, заперечив проти виплати моральної шкоди та компенсації судових витрат, оскільки належним чином дані вимоги не обґрунтовуються позивачем та не доведені належними доказами.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Суд встановив, що відповідно до Наказу № 32-к від 01.12.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу, на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат на невизначений строк, що є основним місцем роботи з 8-ми годинним робочим днем.

Оклад (тарифна ставка) згідно штатного розпису від 01.12.2011 року для головного бухгалтера Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат становить 4096,32 гривень; починаючи з 01.06.2014 року (згідно штатного розпису на 2014 рік від 01.06.2014 року) оклад для головного бухгалтера становив 4969,44 гривень;починаючи з 01.09.2014 року оклад для головного бухгалтера становить 1300 гривень(згідно штатного розпису на 2014 рік від 01.09.2014 року), докази містяться в матеріалах справи.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.115 ч.1 КЗпП України, ст. 24 ч.1 Закону України Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 83 КЗпП України та статті 24 Закону України Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

У відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що на момент звільнення, а саме 26.09.2014 року ОСОБА_1 не працювала та не перебувала на робочому місці, не заявляла вимогу про розрахунок, розрахунок з нею не було проведено станом на 26.09.2014 року. Жодного наступного повідомлення з вимогою про здійснення розрахунку Відповідачем від Позивача отримано не було.

Норма, передбачена ч.1 ст.47 КЗпП України щодо обов'язку в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку відповідачем дотримана не була, наказ про звільнення Позивачу не видавався, трудова книжка в день звільнення 26.09.2014 року також не видавалась, але на спростування таких доводів, до матеріалів справи Відповідачем було надано належні докази. А саме суд встановив, що 26.09.2014 року позивач не знаходилась на робочому місці, окрім того при звільненні з роботи знищила всі особові справи і свою включно, відповідно і всі персональні дані, адресу тощо, вимоги не заявляла про проведення розрахунку та повернення трудової книжки, тому Відповідач не мав змоги належним чином виконати свій обовязок щодо повернення трудової книжки Позивачу, не з власної вини, а в результаті винних дій Позивача.

29.09.2014 року директор КЗ КОР НКК з метою встановлення фактичної адреси проживання Позивача та повернення трудової книжки звернувся до Ірпінського міського відділу Управління ДМС у Київській області і лише 04.02.2014 року отримав відповідь на свій запит. Трудову книжку було відправлено Відповідачем Позивачу 31.12.2014 року цінним листом з описом вкладенням, відразу ж після встановлення місця проживання Позивача. Представником Позивача в судовому засіданні було підтверджено факт отримання трудової книжки Позивачем.

Відповідно до п.4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Згідно ч. 1 ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що затримка видачі трудової книжки ОСОБА_1 була здійснена не з вини Відповідача, а в результаті винних дій Позивача.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкривається в ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди "зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків".

Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 - у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Приймаючи рішення щодо розміру відшкодування, суд приймає до уваги положення ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Визначаючи розмір моральної шкоди в 2000 грн., Позивач на обґрунтування визначеного ним розміру жодного доводу не наводить, з врахуванням чого суд не вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача зазначеної суми.

Відповідно до вимог ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача судові витрати, якими є витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.47, 115, 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, Законом України Про відпустки, Законом України Про оплату праці, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позовній заяві ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради Навчально-курсовий комбінат про зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення

ОСОБА_6sp; В.Додатко