Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/407/13-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М. ( Корольовський р.с.)
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 жовтня 2013 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 16 березня 2010 року у справі за позовом прокурора Корольовського району м.Житомира в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення,-

встановив:

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16.03.2010 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.11.2010 року, прокурору Корольовського району м.Житомира відмовлено в задоволенні позову в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення.

11 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстав, передбачених п.3 ч.2 ст.361 ЦПК. В обґрунтування заяви зазначала, що на час ухвалення Корольовським районним судом м.Житомира рішення від 16.03.2010 року було чинним рішення апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2009 року про визнання за ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1. В подальшому це рішення апеляційного суду було скасоване і ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.12.2012 року залишено в силі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2009 року про відмову ОСОБА_2 в позові про визнання права користування квартирою. Саме цю обставину заявниця вважала нововиявленою.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 24 жовтня 2013 року заява ОСОБА_3 задоволена. Скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16.03.2010 року. Позов прокурора задоволено та виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.361 ЦПК рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Однією із підстав для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду (п.3 ч.2 ст.361 ЦПК).

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року „Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2012 року було скасоване рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 серпня 2009 року про визнання за ОСОБА_2 права користування спірною квартирою та ухвалою апеляційного суду від 12 грудня 2012 року залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким ОСОБА_2 відмовлено в позові (т.2 а.с.2-3).

Визнаючи нововиявленою ту обставину, що було скасовано рішення про визнання за ОСОБА_2 права користування спірною квартирою, суд першої інстанції припустився помилки та зробив такий висновок передчасно, без належного з"ясування всіх обставин справи.

Так, 26.11.2008 року прокурор Корольовського району м.Житомира звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.116 ЖК України. Зокрема, свої вимоги обгрунтовував тим, що відповідач створює неможливі для проживання умови, залякує позивачів, вчиняє бійки, псує санітарно-технічне обладнання квартири, особисті речі позивачів, заважає відпочивати вночі (т.1 а.с.2).

Із змісту ст.116 ЖК України випливає, що з підстав, передбачених цим законом, можуть бути виселені наймач або члени його сім'ї чи інші особи, які проживають спільно з ними, які систематично руйнують або псують жиле приміщення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи попередження виявились безрезультатними.

Тобто, позивачі, із врахуванням положень ст.11 ЦПК щодо визначення на свій розсуд предмета спору та меж заявлених вимог, фактично визнали факт проживання відповідача разом з ними у спірній квартирі та не пов"язували свої вимоги з існуванням чи відсутністю у відповідача права на користуванні спірним житлом.

Із змісту рішення суду від 16 березня 2010 року вбачається, що відмовляючи прокурору в позові, суд не обґрунтовував свої висновки рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2009 року, не виходив з нього і не ставив свій висновок про безпідставність позову у залежність від наявності або відсутності у відповідача права користування спірним приміщенням. Судом у рішенні зазначено, що „прокурором та позивачами не доведено наявність підстав для виселення відповідача за ст.116 ЖК, а тому суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню" (т.2 а.с.4).

За наведених обставин суд першої інстанції помилково вважав що між рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2009 року та рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16.03.2010 року існує преюдиційний зв'язок, оскільки положення ст.116 ЖК поширюються на всіх осіб, які фактично проживають в приміщенні, а не тільки на тих, хто має таке право.

У зв"язку з наведеним оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.365 ЦПК розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

За змістом ч.1 ст.363 ЦПК заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами по суті розглядається лише тим судом, який ухвалив рішення, яке переглядається. В даному випадку апеляційний суд такого рішення не ухвалював.

Враховуючи наведене, апеляційний суд після скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст.307 ЦПК

Повноважень скасовувати таке рішення та ухвалювати рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті апеляційний суд немає.

При цьому для суду апеляційної інстанції визначальним у такому випадку є не форма прийнятого судом першої інстанції процесуального документа, а те, яке судове рішення підлягало ухваленню за таких обставин.

За наведених обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.311 ЦПК оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,311-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 жовтня 2013 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 16 березня 2010 року у справі за позовом прокурора Корольовського району м.Житомира в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: