Провадження № 2/225/161/2015
Справа № 225/4425/14-ц
Головуючий: суддя Челюбєєв Є.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 квітня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.

при секретарі Бондарчук Т.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до другої Маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання спадкоємцем, визнання права власності на спадщину, зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2014 звернувся до суду з позовом про визнання права на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що його батько ОСОБА_5 знаходився у шлюбі з ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги був її чоловік ОСОБА_5 В установленому порядку та визначені строки він звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено в оформленні спадщини, так як з'ясувалось, що його дружина, знаходячись з ним у шлюбі, в 1998 році зареєструвала ще один шлюб з ОСОБА_7. В листопаді 2007 році його батько звернувся до суду з позовом про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, недійсним, який був задоволений повністю. Однак, в період часу з 2007 року по 2009 рік його батько так і не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину, через що звертався з багато численними скаргами до Головного управління юстиції у Донецькій області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Після смерті батька, він в установленому порядку та визначені строки звернувся до нотаріальної контори, але йому також було відмовлено в оформленні спадщини, так як він не може надати правовстановлюючий документ на спадкову квартиру.

В подальшому, позивач доповнив раніше заявлені позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій просив визнати його правонаступником на спадкову квартиру та зобов'язати Другу Маріупольську контору Донецької області видати йому свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1. Доповнені позовні вимоги мотивує тим, що після смерті свого батька ОСОБА_5, він, як єдиний спадкоємець, продовжив процедуру упорядкування законного права володіння вказаною квартирою. Однак, незважаючи про наявність рішення суду про визнання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недійсним, нотаріальною конторою невістці ОСОБА_7, а саме ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину на частину спірної спадкової квартири. З цих підстав він звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька з позовом про визнання даного свідоцтва про право на спадщину недійсним, який судом був повністю задоволений, судами апеляційної та касаційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін та є обов'язковим для виконання всіма установами, організаціями та підприємствами на території України. Однак йому все ж таки було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність у його померлого батька ОСОБА_5 правовстановлюючого документа на спірну спадкову квартиру.

Згодом позивач по справі ще доповнив позовні вимоги, надавши відповідну письмову заяву, в якій просив суд як правонаступника на спадщину, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 у вигляді спірної спадкової квартири, визнати його спадкоємцем цього нерухомого майна.

Визнання права ОСОБА_1 на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, що залишилась після смерті батька ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнання його правонаступником та спадкоємцем зазначеного нерухомого майна, необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину від померлого батька.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

В судовому засіданні позивач в режимі відео конференції, знаходячись в приміщенні Приморського районного суду м.Маріуполя позовні вимоли підтримав та пояснив, що він не може скористатися своїм правом на спадщину, яка залишилася після смерті його батька, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 так як ця квартира була незаконно оформлена на іншу особу. В судовому порядку він визнав свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_8 недійсним. Однак нотаріус йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як у батька не було правовстановлюючого документа на цю квартиру. Отже, він використав всі можливості отримання свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а ч.1 ст. 1261 цього ж Кодексу передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 97, 98, 7). За життя ОСОБА_5 був одружений з ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 8,6). Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина у вигляді квартири за адресою:АДРЕСА_1. ОСОБА_5 вчасно звернувся до нотаріальної контори за оформлення права на спадщину, однак за життя свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина і позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину. У зв'язку з чим державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори 30.10.2010 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на ? квартири за адресою: АДРЕСА_2, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: м.Донецьк, АДРЕСА_1 було відмовлено, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на цю квартиру (а.с. 39-48).

Також судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 до Сьомої донецької державної нотаріальної контори за оформлення права на спадщину звернулася ОСОБА_8 і 19.03.2009 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на квартиру: АДРЕСА_1. Після чого відповідно до договору купівлі - продажу від 23.04.2009 року ОСОБА_8 продала цю квартиру ОСОБА_9 Виходячи з відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно 03.08.2010 року на підставі свідоцтва від 07.07.2010 року, виданого П'ятою донецькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано перехід прав власності на цю квартиру до ОСОБА_3, яка половину цієї квартири 19.04.2011 року подарувала ОСОБА_4, про що був укладений відповідний договір дарування, посвідчений П'ятою донецькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 56-59).

Крім цього судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 04.11.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24.01.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2012 року, свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_8 було визнано недійсним.

В той же час відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Під час судового розгляду даної справи судом встановлено, що всі правочини, починаючи з купівлі-продажу спірної квартири до дарування ? частини квартири на момент розгляду справи є чинними. На теперішній час власниками цієї квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким належить по ? частини квартири і незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону і не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду цієї справи, у зв'язку з вище встановленими обставинами, суд неодноразово роз'яснював позивачу про його права, в тому числі право на уточнення та доповнення позовних вимог, однак позивач своїм правом не скористався.

Отже, у зв'язку з тим, що позивач в судовому порядку не оспорював законність укладених після смерті ОСОБА_6 правочинів щодо квартири за адресою: м.Донецьк, АДРЕСА_1 суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права на спадщину заявлені передчасно, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з відсутністю спору про право.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Другу нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вже судом, державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на цю квартиру. Суд вважає, що не оспорюючи законність винесеної постанови нотаріуса, у позивача єдиним вірним способом захисту його права в даному випадку є визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за умов, зазначених в цьому рішенні суду. За таких підстав, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спадкоємцем, визнання права власності на спадщину, зобов'язання вчинення певних дій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: