Провадження № 2/537/365/2015
Справа № 537/266/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2015 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря судового засідання Грицьковій Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого, просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 в відеозаписі «Пикет біля Кременчуцького міського управління МВД України», Виступ ветерана міліції ОСОБА_2, який розміщено 18.07.2013 року на сайті незалежного інтернет телебачення Творче об'єднання особистостей - «tol-nabat.info», в частині висловлювань щодо ОСОБА_1, а саме:

5-а хвилина виступу - звинувачення ОСОБА_1 у отриманні хабара у вигляді земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул.. Набережна в селі Недогарки від службових осіб Недогарківської сільської ради;

7-а хвилина виступу - звинувачення працівників лікарні ветеринарної медицини «…членів організованої сімейної групи ОСОБА_1» в незаконному виписуванні та отриманні премій на протязі останніх двох років;

8-а хвилина відеозапису - звинувачує ОСОБА_1 в незаконному використанні в особистих цілях, з метою наживи службового приміщення на Новоіванівському ринку міста Кременчука;

10-а хвилина виступу ОСОБА_2 звинувачує ОСОБА_1В та членів його родини в злочинній організації та контролі всієї вирощувальної і переробної харчової промисловості, організації та контролі збуту харчової продукції в місті Кременчуці, Кременчуцькому та Глобинському районі; контролі експорту та імпорту молочної, рибної м'ясної, овочевої та ягідної продукції.

Вважає, що вказана інформація не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим просив зобов'язати ОСОБА_2 та власника сайту незалежного інтернет телебачення Творча організація особистостей «Набат» - «tol-nabat.info», ОСОБА_3 спростувати поширену в відеозаписі «Пикет біля Кременчуцького міського управління МВД України. Виступ ветерана міліції ОСОБА_2, який розміщено на сайті незалежного інтернет телебачення Творче об'єднання особистостей - «tol-nabat.info» 18.07.2013 року в частині висловлювань:

5-а хвилина виступу - звинувачення ОСОБА_1 у отриманні хабара у вигляді земельної ділянки площею 800 кв.м. по вул.. Набережна в селі Недогарки від службових осіб Недогарківської сільської ради;

7-а хвилина виступу - звинувачення працівників лікарні ветеринарної медицини «…членів організованої сімейної групи ОСОБА_1» в незаконному виписуванні та отриманні премій на протязі останніх двох років;

8-а хвилина відеозапису - звинувачує ОСОБА_1 в незаконному використанні в особистих цілях, з метою наживи службового приміщення на Новоіванівському ринку міста Кременчука;

10-а хвилина виступу ОСОБА_2 звинувачує ОСОБА_1В та членів його родини в злочинній організації та контролі всієї вирощувальної і переробної харчової промисловості, організації та контролі збуту харчової продукції в місті Кременчуці, Кременчуцькому та Глобинському районі; контролі експорту та імпорту молочної, рибної м'ясної, овочевої та ягідної продукції.

шляхом повідомлення про це на сайті незалежного інтернет телебачення Творче об'єднання особистостей - «tol-nabat.info» та стягнути моральну шкоду в сумі 10 000,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, надавши заяву про продовження лікування та відкладення розгляду справи до його видужання.

Враховуючи тривалість розгляду справи, надані докази ОСОБА_2, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, оскільки ним не визначено строки лікування і тривалий розгляд справи буде порушувати права позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали цивільної справи, тому суд приходить до переконання що позов є недостатньо обґрунтованим і задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2013 року ОСОБА_2 публічно виступавперед громадянами м.Кременчука та засобами масової інформації, навпроти приміщення Кременчуцького міського управління міліції по вул.. 29 Вересня,6 під час пікету в підтримку громадянки ОСОБА_5, що постраждала від дій міліціонерів в м.Радіївка Миколаївської області.

Відеозапис, зроблений під виступу ОСОБА_2 засобами масової інформації на сайті незалежного інтернет телебачення творча організація особистостей «Набат» - «tol-nabat.info», що належить ОСОБА_3

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституціїє складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповіднодо ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК

Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Згідно ч.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

В свою чергу, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а саме свідчення позивача, заперечення відповідача, огляд відеоматеріалів, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не було доведено, що поширена інформація ганьбить його честь,гідність, ділову репутацію.

Так під час перегляду відеозапису з мережі інтернет з виступом ОСОБА_2 18.07.2013 року встановлено, що пікет біля Кременчуцького міського відділу МВСУ в Полтавській області проводився знак підтримки постраждалої ОСОБА_5 від дій міліціонерів у м.Врадіївка Миколаївської області. І виступ відповідача ОСОБА_2 стосувався саме фактів свавілля, перевищення та зловживання владою і службовими, що допускаються працівниками міліції. При цьому прізвище позивача ОСОБА_1 та його сімї було названо ОСОБА_2 не у звязку із звинуваченням позивача та членів його сімї у хабарництві та інших злочинах, а в контексті звинувачень правоохоронних органів в бездіяльності та неналежному розслідуванні кримінальних справ, які розслідуються відносно ОСОБА_1 та членів його сімї і які порушені за заявами ОСОБА_2 про хабарництво, зловживання та вчинення інших злочинів позивачем та членами його сімї.

Натомість відповідач ОСОБА_2 надав достатньо доказів на підтвердження своїх слів під час виступу 18.07.2013 року біля приміщення Кременчуцького міського відділу МВСУ в Полтавській області, про те, що правоохоронними органами розслідуються ряд кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 та членів його родини за фактом вчинення злочинів у сфері службової діяльності.

Так, згідно довідки слідчого управління УМВС України в Полтавській області від 15.07.2013 року за зверненням ОСОБА_2слідчим управлінням розпочато та розслідується 60 кримінальних проваджень за ознаками ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 382, ч.2 ст.368, ст.. 356 КК України.

Згідно повідомлень слідчого управління УМВС України в Полтавській області від 27.08,27.09.,2.10.2013 рокув Кременчуцькому РВ УМВС розпочато досудове розслідування в 63 кримінальних провадженнях, за ознаками ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 368, ч.2 ст. 369, ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 128, ст.. 356, ч.1 ст. 239 КК України.

Згідно повідомлення прокуратури Полтавської області від 17.04.2014 року за вих. № 21/2- 1800-14 прокуратурою Полтавської області розслідується кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст. 368 КК України за фактом вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_1, де останній є підозрюваним.

Згідно вироку Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18.06.2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.369-2 КК України (зловживання впливом) до покарання у вигляді штрафу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, підтверджуючих вимоги, викладені в позовній заяві, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не достатньо обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», ст.ст. 16,23,1167 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі та ділової репутації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.10.2015 року.

Суддя Степура А.А.