АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук'янишина М.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилався на те, що є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1. Відповідачі є власниками іншої частини будинку.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 10 квітня 2013 року залишено без змін, відповідачів зобов'язано не чинити йому перешкоди у користуванні власністю шляхом надання безперешкодного доступу до житлового будинку, допоміжних приміщень, господарських будівель і споруд та прибудинкової території будинковолодіння по АДРЕСА_1, та зобов'язано їх передати йому ключі від вказаних приміщень.

Також зазначав, що відповідачі не виконують рішення суду, у зв'язку з чим Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області проводиться

______________________________________________________________________________________

22-ц/794/680/15 р. Головуючий у 1-й інстанції: Вольська-Тонієвич О.В.

Категорія: 30 Доповідач Литвинюк І.М.

досудове розслідування за ст. 382 КК України у зв»язку з невиконанням ними рішення суду.

Починаючи з грудня 2009 року, створюючи перешкоди у користуванні власністю, відповідачі позбавляють його можливості користуватися своїм майном, розпоряджатися ним, а також отримувати від нього доходи. Зокрема, він позбавлений можливості передати вказане майно в оренду, тобто йому спричинено матеріальну шкоду в сумі 50 000 грн., як упущена вигода.

Крім того, незаконно утримуючи його майно, відповідачі спричинили йому і моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн.. Він постійно перебуває у стані емоційного пригнічення та дискомфорту, відчуває різке погіршення стану здоров'я та працездатності. Постійне нервове навантаження та стрес призвели до цукрового діабету. Тому просив позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що вина відповідачів доведена в повному обсязі. Незважаючи на наявне судове рішення, вони відмовляються його виконувати. Їх протиправними діями йому спричинена матеріальна шкода, оскільки аналогічне приміщення по пров. Буковинському здавалося в оренду за 1500 грн. , а гараж з навісом по АДРЕСА_2 - за 400 грн. в місяць. Починаючи з 2009 року, він постійно перебуває у стані емоційного пригнічення та дискомфорту, що призвело до погіршення стану здоров»я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження причинного зв'язку між неправомірними діями відповідачів та заподіянням збитків, а також доказів на підтвердження вжиття ним заходів для отримання доходів від майна. Упущена вигода обґрунтовується лише припущенням позивача про можливість отримання ним доходів. Також не доведені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2013 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 10 квітня 2013 року, задоволено позов ОСОБА_1 та зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у користуванні власністю шляхом надання безперешкодного доступу до житлового будинку, допоміжних приміщень, господарських будівель і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1, а також зобов'язано відповідачів надати позивачу ключі від вказаних приміщень.

Також встановлено, що 29 квітня 2013 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з Актом від 24 січня 2014 року, складеним державним виконавцем у присутності понятих, боржників та стягувача, ОСОБА_3 було усунуто перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом надання йому безперешкодного доступу до житлового будинку та нежитлових споруд по АДРЕСА_1, а також шляхом надання ключів від вказаних приміщень.

З матеріалів справи також видно, що 27 січня 2014 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Дана постанова державного виконавця сторонами виконавчого провадження не оскаржувалась.

Таким чином, факту неправомірності дій відповідачів, або державного виконавця по виконанню рішення суду про усунення перешкод у користуванні власністю не встановлено.

Як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача збитків відповідно до ст. 22 ЦК України, оскільки останній не надав доказів на підтвердження порушення його цивільного права саме відповідачами, тоді як відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, при прийнятті рішення про відшкодування шкоди суд має впевнитися в наявності трьох підстав: 1) неправомірної дії; 2) причинного зв'язку між дією та спричиненою шкодою; 3) вини особи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подані позивачем копії договорів оренди житла та оренди гаража не можуть бути належними доказами на спричинення відповідачами матеріальної шкоди, а саме, на підтвердження доходу, який міг отримати позивач, якби його право не було порушено, тобто як упущена вигода.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 цієї постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки належних доказів, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження того, що діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, не надано; причинного зв'язку між діями відповідачів та такою шкодою, а також вини відповідачів, не встановлено.

Посилання позивача на скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яке розслідується щодо відповідачів, є безпідставними, оскільки не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання шкоди позивачу.

Вимоги позивача ОСОБА_1 по суті стосуються виконання рішення суду, виконавче провадження за яким закінчено у зв»язку з фактичним його виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 27 січня 2014 року була надіслана позивачу, позивачем не оскаржена, в передбаченому законом порядку не скасована, отже, є законною.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи і визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне й справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: