АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3172/2015 Головуючий 1 інст. - Поліщук Т.В.
Справа № 643/2446/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Пєшкової Ю.О. Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 10.03.2015 року про повернення поданої ним до суду скарги на бездіяльність державного виконавця, а також просить задовольнити скаргу на дії державного виконавця.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказував, що ухвала від 10.03.2015 року прийнята судом з порушенням норм процесуального права та його законних прав і інтересів, оскільки право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця передбачено частиною 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.383 ЦПК України, якими не передбачено обов'язок заявника зазначати в тексті скарги на дії(бездіяльність) державного виконавця інших учасників виконавчого провадження, заінтересованих осіб.

Вважає, що суд безпідставно застосував приписи ст.ст.119,120 ЦПК України, так як він звертався до суду не з позовною заявою, а зі скаргою, до якої вимоги ст.ст.119,120 ЦПК України не повинні застосовуватися.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_3 і представник Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції не з'явилися, подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що апеляційну скаргу підтримує і просив задовольнити, а представник Жовтневого ВДВС поклався на розсуд суду.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, 20.02.2015 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою в якій просив зобов'язати державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Пєшкову Ю.О. (далі по тексту ДВ Жовтневого ВДВС ХМУЮ) закрити виконавче провадження № 39148607, відкритого на підставі дублікату виконавчого листа 2-11082/09 від 24.09.2010 року Московського районного суду м. Харкова про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 на її утримання коштів у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06.10.2009 року до виповнення доньці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. Вважає, що це відповідає вимогам п.6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.02.2015 року скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк 5 днів для усунення недоліків, а 10.03.2015 року судом постановлено ухвалу про повернення скарги з посиланням на те, що ОСОБА_3 протягом наданого йому строку не усунув недоліки і не надав копію скарги з додатками для зацікавлених осіб.

З таким вирішенням питання щодо відкриття провадження за скаргою ОСОБА_3 колегія суддів погодитися не може за таких підстав.

Постановляючи ухвалу 23.02.2015 року про залишення скарги ОСОБА_3 без руху, суд обґрунтовано і у відповідності з вимогами ст.ст.1, 2, 120, 383 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернення учасників виконавчого провадження» намагався вжити заходи з метою забезпечення вимог цивільного судочинства щодо повноти, об'єктивності і неупередженості з'ясування обставин справи та забезпечення участі у вирішення справи усіх осіб, прав та обов'язків яких може зачіпати судове рішення.

До таких осіб, крім ОСОБА_3, який є боржником у виконавчому провадженні, та державного виконавця, чия бездіяльність ОСОБА_3 оскаржується, безумовно відноситься стягувач ОСОБА_5

Однак при вирішенні зазначеного питання суд припустився низки помилок.

Так, обґрунтування ухвали від 23.02.2015 року про залишення скарги без руху має узагальнений зміст з викладенням вимог норм процесуального закону та Постанови Пленуму Верховного Суду і можливих наслідків їх недотримання, в тому числі і щодо наслідків несплати судового збору.

Зазначена нечіткість викладення висновків суду, яка допускає можливість неоднозначного розуміння змісту ухвали, призвели до того, що ОСОБА_3, невірно сприйнявши зміст ухвали від 23.02.2015 року, подав 05.03.2015 року до суду заяву з поясненням причин незгоди з ухвалою судді від 23.02.2015 року в частині висновку суду про невідповідність його скарги за формою і змістом вимогам закону, а також долучив до заяви квитанцію про сплату судового збору, хоча законом не передбачено сплачувати судовий збір за подачу скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця.

На відсутність у законі №3674-V1 від 08.07.2011 року «Про судовий збір» вимоги сплачувати судовий збір за подання с карги на дії державного виконавця зазначено і в п.14 роз'яснення, які містяться в Постанові №6 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державного виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Крім того, пунктом 13 вказаної постанови, як і пунктом 3 постанови Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року, на яку посилався суд першої інстанції, зазначено, що суд залишає без руху скаргу у тому разі, якщо вона не містить відомості, перелічені в пунктах 3-5 частини 7 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак в ухвалі від 23.02.2015 року відсутні висновки щодо невідповідності змісту скарги ОСОБА_3 вимогам п.п.3-5 ч.7 ст.82 ЗУ «Про виконавче провадження».

Незазначення ОСОБА_3 у тексті скарги даних про стягувача ОСОБА_5 та ненадання копії скарги для неї, з урахуванням зазначених вище обставин справи у їх сукупності, не є суттєвою обставиною, яка може слугувати підставою для визнання скарги неподаною та її повернення ОСОБА_3

Суд не позбавлений можливості при розгляді справи за скаргою ОСОБА_3 залучити зацікавлену особу стягувача ОСОБА_5

Крім того, постановляючи ухвалу від 10.03.2015 року про повернення скарги ОСОБА_3, суд не вирішив питання відносно безпідставного сплаченого ОСОБА_3 судового збору.

За таких обставин ухвала суду від 10.03.2015 року підлягає скасуванню з передачею до суду першої інстанції на новий розгляд і вирішення питання щодо відкриття провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця.

Викладена в апеляційній скарзі вимога ОСОБА_3 про вирішення і задоволення по суті його скарги на бездіяльність державного виконавця не підлягає задоволенню, оскільки це питання у передбаченому законом порядку не вирішувалося судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4ч.2 ст.307, п.3 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2015 року скасувати.

Справу повернути на новий розгляд питання до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно п.2 ч.1 ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -

Судді: