АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1168/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Компанієць О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Шуліка Аліни Володимирівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7 та її представника, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

10 червня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором б/н від 22 серпня 2005 року, оформленим у вигляді заяви про відкриття рахунку і надання перерахованих послуг.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що ОСОБА_7 отримала кредит в розмірі 3 000 грн. у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідав строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням з боку відповідачки умов кредитного договору відбулися порушення строку повернення кредиту і відсотків.

Станом на 29 березня 2013 року ОСОБА_7 мала заборгованість за кредитом в сумі 4 354 грн. 62 коп. і за процентами в сумі 16 159 грн. 40 коп., банк просив стягнути з відповідачки ці кошти, а також 500 грн. штрафу (фіксована складова) і 1 025 грн. 70 коп. штрафу (процентна складова).

Під час судового засідання позивач уточнив позовні вимоги та вказав, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2008 року по справі № 2-1061/2008 з ОСОБА_7 було стягнуто 4 354 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом і 1 380 грн. 03 коп. заборгованості за процентами, просив стягнути з відповідачки 14 779 грн. 37 коп. заборгованості за процентами, а також 500 грн. штрафу (фіксована складова) і 1 025 грн. 70 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2013 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Шуліка А.В. просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 3 000 грн. зі сплатою 36 % за користування грошовими коштами зі строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Зазначений кредитний договір складається із заяви позичальника, заяви про відкриття карткового рахунку, Умов і правил банківських послуг (а.с. 9-18).

Згідно з умовами кредитного договору банк відкрив ОСОБА_7 рахунок і видав засіб платежу - кредитну картку з лімітом кредитування 3 000 грн., а за умовами договору ОСОБА_7 зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2008 року (а.с. 33) по справі № 2-1061/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитним договором із ОСОБА_7 стягнуто кошти в сумі 5 734 грн. 65 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2005 року № SAMDN7207 (за тілом кредиту та за процентами згідно з умовами договору), яка утворилася внаслідок невиконання умов договору станом на 30 березня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наявного розрахунку заборгованості (а.с. 5-8) ОСОБА_7 частково вимоги за договором виконувала, здійснюючи погашення заборгованості окремими платежами, внісши останній платіж, що був зарахований на погашення заборгованості з процентів, 25 листопада 2010 року.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 129-130), позивач вказував, що зобов'язання за кредитним договором припинені між сторонами по справі не були, відповідач належним чином не виконав умови договору, тому просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В заяві про уточнення позовних вимог (а.с. 142-143), представником ПАТ КБ «Приватбанк» було уточнено позовні вимоги і позивач просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитом та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, судові витрати по справі.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, докази позивача про те, що позовна давність була перервана сплатою ОСОБА_7 суми боргу після судового рішення визнані судом не обгрунтованими, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено, що сплата боргу відповідачем відбулася внаслідок вчинення ОСОБА_7 певної дії (яка свідчить про визнання боргу), тому судом визнано, що зарахування коштів на користь банку відбулося поза волею відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник апелянта вказував, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, зазначаючи при цьому, що перебіг строку позовної давності не закінчився, оскільки відповідач здійснив проплату заборгованості на виконання взятих за кредитним договором зобов'язань, чим було перервано перебіг позовної давності, а тому строк позовної давності розпочався заново.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2008 року (а.с. 33) по справі № 2-1061/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитним договором із ОСОБА_7 стягнуто кошти. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2005 року № SAMDN7207 (за тілом кредиту та за процентами згідно з умовами договору).

Дане рішення не було скасовано, є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, як вже було зазначено вище, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду про застосування якого заявляв відповідач, що й стало підставою відмовою в задоволенні позову.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок неправильним, так як районним судом не було враховано, що позивачем вже реалізовано право на стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2005 року за рахунок стягнення всієї заборгованості, що підтверджується судовим рішенням від 22 липня 2008 року (а.с. 33).

Таким чином, враховуючи роз'яснення постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно ст. 625 ЦК України банк не заявляв, тому саме з цих підстав суду першої інстанції необхідно було відмовити в задоволенні позову, що не було зроблено районним судом, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, як позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому колегія суддів вирішує питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України і підстав для задоволення таких вимог не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Шуліка Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :