Провадження № 2/470/304/15
Справа № 470/847/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Любомирівської сільської ради про визнання права власності на майно за спадщиною,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 28 листопада 1990 року його дід ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу придбав автомобільний причеп 81024 кузов № НОМЕР_1, однак не зареєстрував його у Снігурівському МРЕВ. 05.08.1995 року дід помер. З часу його смерті причеп знаходився у володінні його батька ОСОБА_3, який також його не зареєстрував. 16 червня 2013 року його батько помер, він прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, автомобільний причеп постійно перебуває у його володінні, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на нього він не може, із-за відсутності реєстраційного посвідчення.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобільний причеп марки 81024 кузов №04921 в порядку спадкування за законом.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що за життя його дід за договором купівлі продажу придбав автомобільний причеп, але не зареєстрував його у Снігурівському МРЕВ, за відсутністю потреби, оскільки автомобілю не мав. Після смерті діда він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, а батько фактично вступив в управління іншим майном, в тому числі і причепом, але також його не реєстрував. Після смерті батька він є єдиним спадкоємцем за законом, причеп постійно перебуває у його користуванні, оскільки він має власний автомобіль, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю реєстраційного посвідчення. А тому просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач по справі, голова Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що 28 листопада 1990 року, ОСОБА_2 придбав у Торгівельному оптово - роздрібному обєднанні «Спорттовари» маг.№ 5 причеп автомобільний марки ММЗ-81024, кузов № НОМЕР_1, що підтверджується довідкою рахунком №02541 та копією свідоцтва про узгодження конструкції автотранспортного засобу в частині, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху (а.с.54-55).

05 серпня 1995 року ОСОБА_2 помер у с.Любомирівка Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть ФП № 288483, виданого 10 серпня 1995 року Любомирівською сільською радою (а.с.8).

За довідкою виконавчого комітету Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 13.07.2015 року № 36/01-29 покійний постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований, в управління та володіння спадковим майном фактично вступив його син ОСОБА_3 (а.с.6,9-10) та позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.56).

16 червня 2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №184855, виданого 19.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області ( а.с.7).

З копії спадкової справи № 78/2013, у спадковому реєстрі №54873833 заведеної завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою слідує, що позивач спадщину у встановленому законом порядку після смерті свого батька ОСОБА_3 прийняв, його мати ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини на його користь. 17 січня та 25 лютого 2015 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно (а.с.35-48). Однак, 13.08.2015 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори йому відмовлено у вчиненні іншої нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на автомобільний причеп, у звязку з відсутністю реєстраційного документа на нього (а.с.15).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб ( спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року ( у редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За ч.1 ст.224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Цивільним законодавством не передбачено жодних вказівок на визначення моменту набуття права власності на транспортний засіб. Однак з аналізу зазначених вище положень цивільного законодавства слідує, що ОСОБА_2 з моменту передачі йому автомобільного причепу Торгівельним оптово роздрібним об'єднанням «Турист» набув право власності на нього.

Оскільки ОСОБА_3 після смерті свого батька фактично вступив в управління спадковим майном, в тому числі і автомобільним причепом, що підтверджується належними та допустими доказами у справі, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, він вважається таким, що спадщину прийняв, а отже автомобільний причеп є спадковим майном після смерті ОСОБА_3

У статті 1 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обовязки і відповідальність субєктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 34 вказаного Закону державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів повязаних з перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік транспортних засобі включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично- дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби і мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах загального значення.

Тобто державна реєстрація транспортних засобі спрямована на впорядкування відносин між учасниками дорожнього руху, у тому числі і в частині обліку транспортних засобів, а не у розумінні реєстрації права власності на транспортний засіб, яка повязана саме з виникненням права власності. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 за життя придбав у власність автомобільний причеп, який був успадкований ОСОБА_3, та обставина що покійні за життя не зареєстрували автомобільний причеп у підрозділі Державтоінспекції не може бути перешкодою для визнання за позивачем права власності на причеп у порядку спадкування за законом,

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на причеп автомобільний марки ММЗ-81024, кузов №04921, 1990 року випуску в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова