22-ц/775/235/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа О.О.
Категорія 55 Доповідач Песоцька Л.І.
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Песоцької Л.І.

суддів Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 140367 грн. 60 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Вказував на те, що з 26 червня 1978 року до 30 листопада 2010 року він працював у відповідача, після чого був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив йому суми індексації та компенсації заробітної плати. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2014 року з відповідача на його користь стягнуто суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою в загальній сумі 1070,60 грн.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 грудня 2010 року по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2500 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 19 грн. і в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення змінити в частині стягнення середнього заробітку і відшкодування витрат на правову допомогу і задовольнити зазначені вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з'явились, про розгляд справи повідомлені (а.с. 42-43). Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 червня 1994 року до 30 листопада 2010 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». При звільненні йому не була виплачена сума індексації заробітної плати.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації заробітної плати за період з березня 2003 року по 30 листопада 2010 року задоволені частково, з відповідача стягнуто на його користь суми індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини за період з березня 2003 року по липень 2006 року в загальній сумі 1070,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведений не був, оскільки не було виплачено суму індексації за період з березня 2003 року по липень 2006 року та компенсації втрати цієї частини заробітної плати.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у сумі 2500,00 грн., суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні врахував розмір спірної суми по компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та обґрунтовано застосував принцип співмірності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру середнього заробітку, представник позивача не навела доводів у спростування висновків суду, а пропозиція щодо визначення розміру середнього заробітку з урахуванням середнього заробітку в Україні за 2003-2006 роки, є безпідставною.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При визначені розміру відшкодування витрат на правову допомогу судом врахована зазначена норма процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді