АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.,

секретар Лук'янишина М.В.

за участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача - Мандзюка В.Б., третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вашковецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вашковецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що відповідачем не було належним чином доведено приниження ним честі і гідності студентів. Фактичною причиною його звільнення стали неприязні стосунки з адміністрацією коледжу. Крім того, суд безпідставно звернувся до профспілкового комітету Вашковецького медичного коледжу про повторне надання згоди на його звільнення, де чотири члени профкому було обрано лише 30.12.2014 року. З часу вчинення ним аморального проступку минув значний час до моменту звільнення, а відносно нього за вчинення кримінального проступку застосовано амністію.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що на підставі рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03.04.2014 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді викладача Вашковецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету, що підтверджується наказом від 03.04.2014 року (а.с.50, 9-11). Проте, наказом від 27.09.2014 року №19-зв позивача було звільнено з посади з 27.09.2014 року зі згодою профспілкового комітету відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України з підстав вчинення останнім аморального вчинку (а.с.6-8).

На підставі наказу директора Вашковецького медичного коледжу БДМУ від 16.09.2014 року №34 було створено комісію для проведення службового розслідування на підставі звернень студентів IV м/с А та куратора групи ОСОБА_5 щодо аморальної поведінки позивача. За наслідками проведеної перевірки комісія підтвердила факт брутальної та аморальної поведінки ОСОБА_1, ображання студентів і членів комісії (а.с.66-71). На позачергових загальних зборах трудового і студентського колективів Вашковецького медичного коледжу БДМУ 23.09.2014 року було ухвалено звільнити ОСОБА_1 із займаної посади з підстав вчинення останнім аморального проступку, несумісного з його роботою.

Згідно ч. 3 ст.41 КЗпП України розірвання договору за п.2 частини 1 ст.41 КЗпП України провадиться з додержанням вимог ст.43 цього Кодексу, тобто за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.9 ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про освіту" учасниками навчально - виховного процесу є, зокрема, керівні, педагогічні, наукові, науково - педагогічні працівники, спеціалісти.

Серед обов'язків, яким повинні відповідати педагогічні та науково - педагогічні працівники, що визначені ст.56 Закону України "Про освіту", зокрема, є те, що вони зобов'язані додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що підстави для звільнення мають відповідати закону, підставою для звільнення за п.3 ст.41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний з продовженням даної роботи. Звільнення за п.3 ст.41 КЗпП не є дисциплінарним стягненням, але при розгляді спорів про поновлення на роботі суди мають брати до уваги відповідно час, який минув після вчинення аморального проступку, його тяжкість, наступну поведінку працівника та конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення питання.

Так, відповідно до статтей 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.212 ЦПК України правильно прийшов до висновку про існування обставини, викладених в наказі про звільнення ОСОБА_1 від 27.09.2014 року з займаної посади, з підстав вчинення останнім аморального проступку та про відсутність порушення трудового законодавства з боку адміністрації Вашковецького медичного коледжу БДМУ при звільненні позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуюсь ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: