Справа № 463/3953/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2418/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та апеляційною скаргою представника Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» Шаркади Івана Івановича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 в серпні 2014 року звернувся з позовом до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» з вимогами, які неодноразово уточнював та в кінцевому згідно заяви в редакції від 20.01.2015 року просив постановити рішення про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 28 032 гр. 11 коп., 5 708 гр. 34 коп. пені та суму 3% річних, що становить 959 гр. 29 коп., а всього 34 699 гр. 74 коп. та 1107 гр. вартості проведення автотоварознавчої експертизи, 381 гр. судового збору та 3 000 гривен за надання правової допомоги у справі./ а.с. 145/.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача - Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_4 16 962 гр. 17 коп. суму страхового відшкодування, 4 799 гр. 71 коп. пені, 959 гр. 25 коп. суми 3 % річних за протермінування виконання грошового зобов»язання та судові витрати в загальній сумі 4335 гр. 80 коп., що включає 243 гр. 60 коп. судового збору, 1 107 гр. оплати за проведення експертизи, 2 985 гр. 20 коп. витрат на правову допомогу.

В решті в позові відмовлено.

Рішення оскаржили представники сторін.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному об»ємі. Мотивує тим, що рішення суду суперечить встановленим судом фактам та наданим стороною позивача доказам.

Представник відповідача вважає рішення суду незаконним. Мотивує тим, що при його постановленні судом не враховано, що у відповідності до вимог п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року /далі Закон/, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна /транспортного засобу/ з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи /її представника/, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Враховуючи встановлений вказаним Законом граничний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, який складає 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, суд не врахував спеціальної правової норми цього Закону, яка передбачає випадки збільшення цього строку для прийняття такого рішення або припинення перебігу цього строку. А тому повинен був врахувати, що постанова суду, якою підтверджено факт вини у ДТП з вини застрахованої особи, а також звіт про оцінку матеріального збитку - висновок експертного дослідження не були надані позивачем товариству, про наявність таких стало відомо при розгляді справи в судовому засіданні, що має наслідком збільшення строку для прийняття рішення Страховиком, з подальшим припиненням його перебігу, а тому передчасно вирішено про стягнення з відповідача сум пені та 3% річних. Крім того, судом невірно вирішено питання судових витрат, оскільки позов задоволено частково. Просить рішення суду змінити, скасувавши в частині стягнення суми пені та 3% річних, та зменшити суму, що підлягає до виплат и в порядку страхового відшкодування до суми 14 135 гр. 15 коп., тобто без суми ПДВ.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача та письмових поясненнях - представник позивача просить врахувати, що позивачем надано докази проведення відновлювального ремонту пошкодженого авто, за який не внесено кошти, а тому у суду не було підстав для стягнення суми відшкодування без врахування ПДВ і розмір такого ремонту перевищує суму, визначену як збиток висновком експертизи. Незважаючи на неодноразові заяви позивача про виплату страхового відшкодування, в тому числі першу заву від 28.12.2012 року, відповідачем в порушення вимог закону протягом 90 днів не прийнято жодного рішення і не повідомлено про причину його неприйняття, тому у суду не було підстав для висновку про наявність у відповідача підстав для продовження строку для прийняття остаточного рішення по заяві потерпілої сторони. Про порушення свого права позивач дізнався, отримавши вимогу в липні 2014 року про проведення оплати ремонту пошкодженого авто, тобто про те, що відповідач не здійснив перерахунок суми страхового відшкодування. Тому суд обґрунтовано врахував, що суму 3% річних необхідно обраховувати з 28.03.2013 року, тобто по періоду спливу 90 днів для прийняття рішення щодо виплати. Крім того, 20 лютого 2013 року було закрито кримінальне провадження по факту ДТП за відсутністю складу злочину і матеріалами такого встановлено вину водія Страхувальника у настанні ДТП, а отже у настанні страхового випадку та обов»язку відповідача сплатити потерпілій стороні страхове відшкодування. Факт закриття адміністративного провадження по спливу строку притягнення винної у ДТП особи по спливу строку накладення адміністративного стягнення не може слугувати підставою для переривання або продовження строку для прийняття рішення щодо страхових виплат. Водночас заперечив висновок суду першої інстанції про стягнення суми пені в межах одного року до звернення з позовом, вважаючи, що були правові підстави для стягнення такої за період з часу звернення позивача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказми, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції керувався положеннями ст.979 ЦК України, відповідно до положень якої, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Матеріалами справи встановлено, що згідно полісу №АЕ/1318968 від 18.12.2012 року (а.с.40), цивільно-правова відповідальність особи, яка здійснювала керування автомобілем «DAF» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, застрахована ТзДВ «СТзДВ «Глобус»./а.с. 40/

Судом встановлено, що 27.12.2012 року о 13:05 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, який здійснив зіткнення із автомобілем «Daewoo Sens», під керуванням позивача. Вказана обставина підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9134437. (а.с.25-26)

Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2013 року, водія вантажного автомобіля марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 -ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 124 КПАП/а.с. 28/

У відповідності до положень ст. 6 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Оскільки цивільно-правова відповідальність правопорушника ОСОБА_7 застрахована ТзДВ «СТзДВ «Глобус», з вини останнього відбулась дорожньо-транспортна пригода, тобто мав місце страховий випадок, у зв'язку із чим у ТзДВ «СТзДВ «Глобус» виник обов'язок по відшкодуванню завданої шкоди у відповідності до ліміту відповідальності.

У відповідності до положень п.22.1 ст.22 вказаного вище закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п.35.1 ст. 35 зазначеного вище Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що позивачем у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 28.12.2012 року подано заяву про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем ТзДВ «СТзДВ «Глобус» кошти позивачу як потерпілому не виплачені, відповіді не надано. Вказані обставини визнано представником відповідача в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 9 вказаного вище Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до положень п.34.2 ст. 34 Закону - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статетю 41 цього Закону - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Судом встановлено, що на даний час ремонті роботи по відновленню автомобіля «Daewoo Sens» виконані, що стверджується актом. (а.с.14)

Судом обґрунтовано взято до уваги дані висновку судової автотоварознавчої експертизи №4812, згідно з яким вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Daewoo Sens» пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2012 року становить 17 472,17 грн./а.с. 105-172/. Тому обґрунтовано визнано безпідставними доводи позивача про визначення розміру шкоди виходячи із пред'явленої останньому вимоги правонаступника виконавця ремонтних робіт, оскільки відновлювальний ремонт автомобіля здійснено ще в 2013 році, а вказана претензія не є доказом понесення позивачем фактичних витрат на відновлення ТЗ ./а.с. 137-138/.

Вирішуючи спір, суд врахував, що у відповідності до положень п.36.2 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Однак обґрунтовано не погодився із доводами представника відповідача про відмінусування розміру податку на додану вартість, оскільки судом встановлено, що позивачем хоч вартість відновлювального ремонту не оплачена, разом з тим ремонтні роботи уже проведено та вказаний факт сторонами визнано та підтверджено матеріалами справи . Оплата такого ремонту підлягатиме з врахуванням ПДВ.

Суд правильно врахував, що у відповідності до положень п.36.6 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки договором страхування передбачено сплату франшизи в розмірі 510 грн. у разі настання страхового випадку, суд обґрунтовано врахував її розмір, зменшивши суму страхового відшкодування на суму обумовленої договором франшизи та постановив про стягнення суми страхової виплати з врахуванням висновку експертизи № 4812 від 17 грудня 2014 року, якою визначено суму збитків з врахуванням зносу - 17 472 гр. 17 коп . та за виключенням розміру франшизи стягнув 16 962,17 грн./а.с. 103-114/.

Правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування заявленої позивачем згідно заяви про уточнення та збільшення позовних вимог в редакції 20.01.2015 року - немає, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення фактично таких витрат.

Матеріалами справи безспірно встановлено порушення відповідачем вимог п. 36.2 вказаного Закону.

У визначений цією нормою строк - 90 днів з дня отримання заяви потерпілої сторони про виплату страхового відшкодування, страховик не повідомив причини не проведення виплат, отже не прийняв відповідне рішення по заяві та не повідомив причини неприйняття такого рішення. По спливу визначеного цією нормою строку, у позивача виникли підстави вважати, що його право порушене, а отже право на отримання передбачених законом компенсаційних виплат при доведеності права на отримання страхового відшкодування.

У відповідності до положень п.36.5 ст. 36 вказаного вище Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За таких обставин, судом першої інстанції враховано, що позивач необґрунтовано просить стягнути пеню за період з 28.12.2012 року. Тобто з часу подачі заяви про виплату страхового відшкодування.

У відповідності до положень ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимоги про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів позивача про стягнення пені починаючи з 28.12.2012 року, оскільки положення ст.268 поширюються виключно на виплату страхового відшкодування, а не на стягнення пені. А тому, з врахуванням строку позовної давності 1 рік, та проведених розрахунків позивача, правильність яких перевірена судом з відповідача слід стягнути пеню частково в розмірі 4 779,71 грн. , в межах одного року.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних за протермінування грошового зобов»язанння, то з висновками суду першої інстанції в цій частині погоджується колегія суддів і знаходить необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторін, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що протягом обумовленого вказаним вище Законом строку /90 днів з часу подачі заяви про виплату страхового відшкодування/ відповідач не прийняв рішення щодо його виплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування, доказів проведення додаткової перевірки по факту настання страхового випадку чи розміру страхової виплати суду не надав, то по спливу вказаного вище періоду часу повинен сплатити позивачу, як потерпілій стороні, котра має право на отримання страхового відшкодування 3% річних за протермінування виконання грошового зобов»язання і такий строк судом правильно обраховано з 28.03.2013 року. Правильність розрахунків судом перевірена і така сума становить 959,29 грн. на час подання заяви про збільшення та уточнення вимог 20.01.2015 року, про що заявлено позивачем.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково суд вірно вирішив питання розподілу судових витрат за частково стягнув суму судового збору на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам - 243 гр. 60 коп. при сплаті такого позивачем в сумі 381 гр./ а.с. 4/. Обґрунтовано вирішено питання про стягнення оплати за проведення експертизи у справі та часткове стягнення суми за надання правової допомоги з врахуванням затрат на таку, що підтверджено матеріалами справи, даними журналів судового засідання суду першої інстанції. При цьому суд виходив із граничного розміру компенсації на правову допомогу, що не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу та стягнув з відповідача 2985,2 грн. за надання правової допомоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають до задоволення. Підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1ст. 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 -ОСОБА_2 та представника Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» - Шаркади Івана Івановича відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді