Провадження № 2/638/1775/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Гайдук Л.П.

при секретарі Литвиненко М.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.08.1997року в м. Харкові по вул. Архитекторів відбулась ДТП, в результаті якої автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, здійснив наїзд на дитячу коляску, в якій знаходилась 11 місячна дитина ОСОБА_4, в результаті чого дитині були спричинені тяжкі тілесні ушкодження та вона була змушена у віці 11 місяців перенести 2 складні операції по видаленню частини кісток черепа та видаленню частини головного мозку. Внаслідок отриманих травм позивач отримала лівосторонній геміпарез та в результаті цього кульгає, не може бігати, виконувати прості фізичні вправи та вести звичний спосіб життя, починаючи з 1997року позивач вимушена частину свого часу приділяти відвідуванню лікарів, постійно проходити курси лікування, отримувати освіту за індивідуальною програмою. Відсутність нормального спілкування з однолітками та постійні відвідини лікарів негативно відображуються на психоемоційному стані позивача, що завдає їй моральних та душевних страждань протягом всього асу з моменту отримання ушкоджень внаслідок ДТП. На даний час позивач потребує значних коштів для проведення операції по встановленню титанової пластини на пошкоджену ділянку кісток черепа, проходження щорічного стаціонарного лікування та реабілітації в спеціальному санаторії. Тілесні ушкодження позивача були отримані внаслідок незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вина ОСОБА_3 підтверджується вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.1999року. Власником автомобілю є ОСОБА_2, яка повинна відшкодовувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Внаслідок ДТП дитина отримала інвалідність, на даний час їй виповнилось 18 років, тому вона має право згідно ст. 1199 ЦК України на відшкодування шкоди, пов*язаною із втратою працездатності, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1218гривень щомісячно, починаючи з жовтня 2014року щомісячно та моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача в сумі 50 000гривень.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні 21.04.2015року заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважають, що спричинення моральної шкоди позивачем не доведено, оскільки надані лише старі медичні довідки, які не можуть слугувати належними доказами, на даний час позивач навчається в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна та веде нормальний спосіб життя, що підтверджується відповідними доказами, а саме: актом опитування сусідів, фотокопіями та роздрукованими фотокартками, також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди. Стосовно матеріальної шкоди, то відповідач вважає також, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доказів про втрату або зменшення працездатності внаслідок травми позивачем не надані, окрім того рішеннями Дзержинського районного суду м. Харкові від 27.06.2000р. та від 12.01.2011р. моральна та матеріальна шкода була відшкодована батьку та матері позивача, на даний час відповідач є інвалідом 2 групи та пенсіонером та немає можливості виплачувати буд-які компенсації.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

31 серпня 1997року відбулась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3,який перебував в стані алкогольного сп,яніння ,здійснив наїзд на дитячу коляску в якій знаходилась позивач ОСОБА_1 ,будучи в 11 місячному віці.В результаті даної дорожньо-траспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.1999року ОСОБА_3 визнаний виним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди у зв,язку з порушенням останнім ПДР України.

Рішеннями Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.06.2000року та 12.01.2011року встановлено, що власником автомобіля ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_2

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили ,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для доказування обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_3 та його винуватість, володільця автомобіля ВАЗ яким спричинено тяжкі тілесні ушкодження позивачу та сам факт спричинення таких ушкоджень ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної пригоди нанесенням тяжких тілесних ушкоджень позивач ОСОБА_1 відчуває тривалий час з моменту свого свідомого життя моральні страждання, які полягають в її душевних хвилюваннях, пов*язаних з тим, що остання у зв*язку з отриманими нею тяжкими тілесними ушкодженнями у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми, забиття та розмноження правої потиличної та височної частини тяжкого ступеню, перелому звіту та основи черепа справа, набряку та дислокації головного мозку постійно перебуває на лікуванні у різних медичних закладах, перенесла велику кількість операцій, відчуває фізичний біль, який є наслідком перенесеної неї травми у дитинстві, вимушена перебувати на домашньому навчанні, позбавлена можливості через свої фізичні вади спілкуватись з однолітками оскільки вона кульгує та є дитиною-інвалідом.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та керуючись принципом розумності, справедливості.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач ОСОБА_1 зазнає втрат немайнового характеру, пов*язаних з її моральними та фізичними стражданнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я та настанням наслідків у вигляді встановлення останній інвалідності в результаті перенесеної черепно-мозкової травми, постійного лікування з лікувальних закладах, поганого фізичного самопочуття, відчуття себе неповноцінною людиною, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя: а саме індивідуальне навчання, у зв*язкуз наявністю інвалідності та фізичних вад у відсутності спілкування з однолітками, порушенні стосунків з оточуючими людьми та інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначені розміру моральної шкоди суд виходить з обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та доведені певними доказами.

Виходячи з того, що позивач отримала травму у дитинстві та відчуває її наслідки до теперішнього часту, тобто, протягом біля 18 років, суд вважає необхідним визначений позивачем розмір прийняти до уваги. Глибина моральних страждань, яких зазнала позивач та їх сутність підтверджуються показаннями позивача ОСОБА_1, допитаної у якості свідка, яка під присягою пояснила суду, що з моменту свого свідомо життя вона відчуває постійний як фізичний так і психологічний біль спричиненою травмою, вона не відчуває себе повноцінною людиною оскільки має фізичні вади, вона вимушена проходити індивідуальне навчання, із-за свого стану здоров*я вона нормально не може знаходитись в колі своїх однолітків, оскільки важкість спричиненої їй травми не допускає ніяких інших травмувань, оскільки за рекомендаціями лікарів це може дуже негативно вплинути на її стан здоров*я, постійно перебуває в лікарських закладах.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили суду факт моральних страждань позивача протягом її життя у зв*язку з отриманням нею травми, її самотності, відчуття неповноцінною людиною, її незадовільний психологічний стан.

Відповідно до довідки МСЕК від 09.10.2014року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з причин інвалід з дитинства, безстроково.

Медичною випискою з історії розвитку ОСОБА_1 міської дитячої поліклініки №14 підтверджується факт перебування на обліку та проходження регулярних курсів лікування з причин наслідків важкої черепно-мозкової травми, отриманої у ДТП у 1997році.

При визначені розміру відшкодування повною мірою суд враховує втрати, які поніс позивач в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та пов'язаними із ними моральних страждань.

Згідно до п.4 роз*ясень ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ у П О С Т А Н О В І N 6 від 27.03.92 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 7 ( v0007700-94 ) від 08.07.94 N 11 ( v0011700-94 ) від 30.09.94 N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 N 9 ( v0009700-03 ) від 24.10.2003 ) Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини.

Таким чином, суд при визначенні розміру моральних страждань частково враховує позицію відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач веде активне життя, навчається у вищому навчальному закладі та на підтвердження цього враховує докази, надані відповідачем: а саме фотокартки з соціальних мереж з зображенням позивача у колі друзів та однолітків, довідку про навчання ОСОБА_1 у Харківському університеті імені Каразіна, довідку про відвідування позивачкою ОСОБА_1 дитячої школи мистецтв №6, де остання займалась на музичному та театральному відділені.

Розмір моральних страждань позивача суд визначає у грошовому еквіваленті, виходячи з 40 000 грн., що є співмірним з глибиною душевних страждань, про які позивач вказує та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і які доводяться матеріалами справи та підлягає стягненню з володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2

При цьому суд виходить з того, що доказів підтвердження вибуття транспортного засобу з володіння ОСОБА_2 внаслідок протиправних дій суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов'язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати.

Заявляючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1 мінімальної заробітної плати у зв*язку з пошкодженням здоров,я позивач суду не надала доказів розміру ступеню втрати її працездатності або його зменшення у зв*язку з чим суд приходить до висновку, що тільки у разі наявності визначення ступіню втрати або зменшення працездатності є підставою для відшкодування шкоди.

Надана позивачем довідка МСЕК не містить посилань на визначення ступіню втрати працездатності, окрім того, згідно до довідки ХНУ ім.Каразіна вбачається що ОСОБА_1 навчається на 1 курсі біологічного факультету ХНУ ім.Каразіна на денному відділенні та до довідки МСЕК може продовжувати навчання.

На підставі вищевикладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 10, 11, 14, 58, 59, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1187, 1199 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40000гривень.

В частині задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий - суддя: