АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/2249/14-ц Головуючий в І інстанції Яценко О.М.
Номер провадження 22-ц/791/497/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 28 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Воронцової Л.П.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Бараш Ю.М.
З участю прокурора:Коваленко Т.О.
Адвоката:Антонович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа - Цюрупинська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, зазначаючи, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання ними шлюбу проживає з матір'ю.

Посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо від сина, ухиляється від його виховання та утримання, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_7 батьківських прав і змінити прізвище та по-батькові сина на «ОСОБА_9».

Рішенням суду від 09 грудня 2014 року постановлено позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору у розмірі 240,63 грн. і на користь держави недоплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 02 грн. 97 коп.

В задоволенні решта позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог, зазначаючи, що висновки суду щодо його ухилення від виконання батьківських обов'язків не відповідають обставинам справи, а щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав - суперечать інтересам дитини та положенням сімейного законодавства.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Прокурор Коваленко Т.О., діючи в інтересах дитини, доводи апеляційної скарги вважала обґрунтованими, а висновки суду такими, що не підтверджені належними доказами.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходив з доведеності того, що відповідач не виконує передбачених ст. 150 СК України обов'язків по вихованню і розвитку дитини.

Проте до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання ними шлюбу проживає з матір'ю, яка займається його вихованням та утриманням.

Відповідач ОСОБА_7 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з дитиною спілкується рідко та достатню матеріальну допомогу не надає (а.с. 3, 12, 24, 25).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачка не надала суду належних доказів про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку сина.

Відповідач у процесі судового розгляду справи заперечував своє ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина, пояснивши, що має бажання брати участь у його вихованні та утриманні, проте через неприязні стосунки з позивачкою та її батьками, які в цьому чинять йому перешкоди, він не має змоги спілкуватися з дитиною. Від утримання дитини він не відмовляється, зазначаючи, що несплата аліментів пов'язана з його тяжким матеріальним становищем та знаходженням на його утриманні малолітньої доньки Софії.

Вказані обставини також підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, пояснивши, що відповідач має бажання спілкуватися з дитиною та виконувати свої батьківські обов'язки, проте такої змоги не має через неприязні стосунки з позивачкою та її батьками, які чинили йому в цьому перешкоди.

Про бажання відповідача спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, а також про небажання позивачки вирішити питання щодо участі батька у вихованні дитини в добровільному порядку, свідчить його заява, подана до органу опіки та піклування в грудні 2014 року про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, яка у встановленому законом порядку вирішена не була (а.с. 96).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування ОСОБА_13, Цюрупинська районна державна адміністрація, діючи як орган опіки та піклування, не вважала за необхідне розглядати порушене відповідачем питання щодо участі у вихованні сина, оскільки в квітні 2014 року прийшла до висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Зазначений висновок був поданий до суду позивачкою разом з позовною заявою і покладений судом в основу своїх висновків при вирішенні даного спору.

Однак із змісту наведеного вище висновку вбачається, що він ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, характеристиці ОСОБА_7 за місцем проживання та свідченнях свідків про те, що останній ухиляється від утримання та виховання дитини (а.с. 19,29).

Причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, умови його проживання не досліджував, про необхідність змінити ставлення до виховання сина не попереджував.

Не містить зазначений висновок також обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька, який бажає і може виховувати та утримувати сина.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків.

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачкою надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який бажає приймати участь у вихованні сина, колегія суддів вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Не врахувавши обставини, за якими відповідач не займався вихованням дитини, зокрема неприязні стосунки між сторонами, між відповідачем та сім'єю позивачки, відмови позивачки від добровільного вирішення конфлікту щодо участі батька у вихованні дитини, та при недоведеності винної поведінки відповідача, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а тому постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачкою вимог з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст. 164,166 СК України, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа - Цюрупинська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: