Справа №469/1568/14-ц
У Х В АЛ А

12 травня 2015 року

Березанського районний суд Миколаївської області у складі :

головуючої -судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ТОВ агентство "Медиус-Плюс" ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в смт.Березанка цивільну справу за позовом Дашішаха Оосами Абдулелли до Березанської районної державної адміністрації, Коблівської сільської ради, Реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю агентство «Медиус-Плюс» та ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, договору купівлі продажу, договору оренди земельної ділянки та заміну замовника в акті введення в експлуатацію, -

в с т а н о в и в :

У попередньому судовому засіданні представником відповідача ТОВ агентство "Медиус-Плюс" ОСОБА_2 заявлено клопотання, підтримане представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України в частині вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності та договору оренди земельної ділянки у зв"язку з тим, що вказані вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства у зв"язку з виконанням органом місцевого самоврядування та державним реєстратором владних управлінських функцій, та про роз"єднання в окремі провадження вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та заміну замовника в акті введення в експлуатацію у зв"язку з тим, що позивачем не визначено відповідача по останній вимозі та вимоги не поєднані між собою, стосуються різних об"єктів права приватної власності, що належать різним особам.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що позов заявлено з метою захисту цивільних прав позивача, зокрема, права власності, а тому підлягає захисту у порядку цивільного судочинства; також зазначала, що позовні вимоги будуть у подальшому уточнені та посилалась на диспозитивність цивільного судочинства.

Згідно з положенням ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтями 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Заявлені позивачем вимоги стосуються охорони його цивільних прав, тобто не є публічно-правовими.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги повинні розглядатися в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз"єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

На даний час суд не вбачає зазначених підстав для роз"єднання позовних вимог.

Виходячи з викладеного вище, керуючись ст.ст.11, 15, 126, 168 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ агентство "Медиус-Плюс" ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині вимог та роз"єднання вимог в окремі провадження відмовити.

Суддя :