Номер провадження: 22-ц/785/3517/15
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов'язання не чинити перешкод у володінні і користуванні приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили: 1) зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати їм у праві володіння та користування домоволодінням за адресою - АДРЕСА_1 (далі - Домоволодіння); 2) вселити їх у домоволодіння; 3) встановити порядок користування будинком за адресою - АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилалися на те, що кожна з них після смерті ОСОБА_7 успадкувала по 1/16 ч. домоволодіння, яке складається з двох будинків. Право власності на частину домоволодіння вони зареєстрували у встановленому порядку, зареєстрували своє місце проживання в ньому. Інша частина домоволодіння належить відповідачці, яка проживає у будинку разом зі своїми дітьми. Між ними та відповідачкою склалися неприязні стосунки, остання перешкоджає їм проживати у належному їм будинку, вільно пересуватися домоволодінням.

У жовтні 2014 р. ОСОБА_4, діючи від свого імені та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уточнила позовні вимоги і просила: 1) зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві володіння та користування приміщенням "Г" - літньою кухнею, яке входить до складу домоволодіння; 2) вселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у приміщення "Г" - літню кухню; 3) встановити порядок користування будинком за адресою - АДРЕСА_1, залишивши в одноосібному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5 приміщення "Г" - літньої кухні, а за ОСОБА_6 залишити в одноосібному користуванні квартиру № 1 в будинку "А".

ОСОБА_4 в уточненнях до позовної заяви зазначала, що згідно технічного паспорту домоволодіння складається з двох окремих житлових будинків літери "А", "Б" та господарських споруд, зокрема, літньою кухні літера "Г". Житловий будинок літера "А" складається з двох квартир за № 1 та № 2. Саме стосовно квартири № 1 та допоміжного приміщення до неї - літньої кухні літера "Г", якими користується відповідачка і становить ? ч. домоволодіння, вони бажають встановити порядок користування.

Квартира № 1 у будинку літера "А" складається з двох житлових кімнат, площею - 13,5 кв. м. та 5,7 кв. м., коридору - 5,9 кв. м., кухні - 12,5 кв. м.. Поділ вказаної квартири з допоміжним приміщенням, спільне проживання і користування, у зв'язку з неприязними стосунками сторін, є неможливим. У літній кухні літера "Г", площею - приблизно 32 кв. м., створені усі необхідні умови для проживання. Їх вселення у літню кухню дасть можливість сторонам користуватися окремими приміщеннями, уникнути створення конфліктної ситуації між сторонами у майбутньому.

Позивачі та їх представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2015. р. у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 повністю відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі оскаржують рішення суду тільки в частині відмови у задоволенні вимог щодо не перешкоджання відповідачкою у володінні та користуванні приміщенням літньої кухні літера "Г". Просять рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати. Ухвалити нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати їм у користуванні приміщенням літньої кухні літера "Г". Встановити порядок користування будинком, залишивши в їх одноосібному користуванні літню кухню літера "Г", а в користуванні ОСОБА_6 квартиру № 1 житлового будинку літера "А". Посилаються на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - представник ОСОБА_4 підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі. Додатково пояснили, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з двох будників літери "А" та "Б". Згідно технічного паспорту будинок літера "А" складається з двох квартир за № 1 та № 2. Саме власниками квартири № 1, яка становить ? ч. домоволодіння, у рівних частках був покійний ОСОБА_7 та є його сестра - ОСОБА_6. Хто є власниками квартири № 2 у будинку літера "А" та будинком літера "Б" їм невідомо. Вони успадкували належну ОСОБА_7 1/8 ч. домоволодіння в рівних частках.

ОСОБА_6 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. ОСОБА_9 та ОСОБА_10, представники відповідачки, у судовому засіданні вважали необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалися на те, що неможливо визначити порядок користування домоволодінням, виділивши у користування позивачам тільки допоміжне приміщення - літню кухню. Діючим законодавством не передбачено вселення у літню кухню, яка за своїм статусом не є житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що літня кухня літера "Г" є підсобним приміщенням, а не житловим, тому вселення в нього і проживання в ньому є неможливим. Крім того, частину будинку під літерою "А", житловою площею - 19,2 кв. м., використовують як місце основного проживання п'ять осіб - відповідачка, її донька та зять, два онуки. Неможливо вселити ОСОБА_4 та її неповнолітню доньку ОСОБА_5 у приміщення де вже проживають чотири дорослих особи та неповнолітній хлопчик у віці 14 років (а. с. 74 - 76).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку щодо неможливості визначення порядку користування домоволодінням шляхом вселення позивачів у літню кухню. Вказаний висновок відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Згідно ст. ст. 379 - 382 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Житловим будинком є будівля капітально типу, споруджена з дотримання вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до наявного у справі технічного паспорту, складеного КП "ОМБТІ та РОН" 19.07.2012 р. (а. с. 39 - 41) літня кухня літера "Г", площею - 45,3 кв. м., є нежитловим приміщенням - господарською будівлею, яке входить до складу домоволодіння по АДРЕСА_1. Літня кухня, як господарська споруда - частина домоволодіння, не призначена для постійного проживання в ній.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у зв'язку з неможливістю вселення позивачів у приміщення, в якому вже проживають п'ять осіб різної статті, з передбачених ст. 50 ЖК України підстав. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 179, 212, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають в тому, що вони мають право користування належною їм частиною спільного майна є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2013 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 успадкували в рівний частках кожна, після смерті ОСОБА_7, право власності на 1/8 ч. домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке в цілому складається з двох кам'яних житлових будинків - літери "А", "Б", житловою площею - 83,8 кв. м., загальною площею - 133,6 кв. м., та надвірних господарських споруд: "Д,И" - сараї, "Е" - вбиральня, "Г" - літня кухня, "В" - гараж, "З" - погріб, № 1-4 - огорожа, І, ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею - 447 кв. м., яка не зареєстрована.

Право власності на спадкове майно ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстрували у встановленому законом порядку (а. с. 10 - 11).

Згідно паспортів ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а. с. 5 - 7 зворотна сторона) та виписки з домової книги (а. с. 12) останні зареєстровані за адресою - АДРЕСА_1 з 26.02.2014 р. та 11.12.2013 р. відповідно.

Відповідно до наявного у справі технічного паспорту, складеного КП "ОМБТІ та РОН" 19.07.2012 р. (а. с. 39 - 41) до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 входить два житлових будинки - літера "А" та літера "Б". Житловий будинок літера "А", загальною площею - 77,7 кв. м., житловою - 47,9 кв. м., складається з двох квартир - № 1, загальна площа - 37,6 кв. м., житлова - 19,2 кв. м., та № 2, загальна площа - 40,1 кв. м., житлова - 28,7 кв. м.. Житловий будинок літера "Б" складається з однієї квартири - № 3, загальна площа - 55,9 кв. м., житлова - 35,9 кв. м.. До складу господарських будівель домоволодіння входить: "Д,И" - сараї, "Е" - вбиральня, "Г" - літня кухня, площею - 45,3 кв. м, "В" - гараж, "З" - погріб, № 1-4 - огорожа, І, ІІ - мостіння.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності. Позивачам разом належить тільки - 1/8 ч. вказаного домоволодіння. Інші - 7/8 ч. вказаного домоволодіння належать відповідачці - ОСОБА_6 та іншим особам.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилались на те, що відповідачка чинить їм перешкоди у користуванні належною їм 1/8 ч. вказаного домоволодіння.

Між сторонами по справі склалися правовідносини щодо захисту права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування домоволодінням, яке знаходиться у спільній частковій власності.

За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Позивачі просили в позові усунути їм перешкоди в користуванні конкретним нерухомим майном - квартирою № 1, яка є частиною житлового будинку літера "А", та літньою кухнею літера "Г", яке входить до складу домоволодіння. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги та те, що частки співвласників спірного домоволодіння не виділені в натурі. Крім сторін по справі є і інші співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1, які не були залучені до участі у справі. Апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного перегляду залучати до участі у справі інших відповідачів (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України). До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ст. 31 ЦПКУ країни).

Право позивачів, як співвласників спірного домоволодіння щодо володіння та користування належною їм часткою порушено. Однак, захист порушеного права позивачів за викладених у позові обставинах можливий лише у спосіб, який передбачає виділення часток співвласників у натурі, або у спосіб, який передбачає доступ до домоволодіння в цілому, а не до окремих його частин, які не виділені в натурі, за умови залучення до участі у справі усіх співвласників домоволодіння.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 необхідно відмовити, виходячи з інших вищевказаних підстав.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного обґрунтування рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову в позові за інших мотивів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про вселення, встановлення порядку користування будинком, зобов'язання не чинити перешкод у володінні і користуванні приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко