Справа № 127/2475/15-ц Провадження № 22-ц/772/1386/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 48Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Ковальчука О.В., Медяного В.М.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

за участю представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду від 26 березня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю. Вказала, що з 06.01.1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в АДРЕСА_1, і були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з померлим без реєстрації шлюбу з 06.01.1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду від 26.03.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення норм процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Зазначила ,що суд невірно оцінив докази по справі, зокрема, покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають по сусідству і їм достовірно відомо про факт її спільного проживання з померлим до дня його смерті. Також суд першої інстанції не врахував, що вона зареєстрована з 19.09.2007 року у вищевказаному будинку і проживала у ньому разом з ОСОБА_4 Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог і досліджував питання належності спадщини, хоча вимога про визнання права власності на спадкове майно нею не заявлялась.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що з 06.01.1987 року по 06.08.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Останній є власником земельної ділянки, площею 0,1432 га, розташованої на території Стадницької сільської ради Вінницького району та житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, в котрому з ОСОБА_4 зареєстрована також ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відмовляючи ОСОБА_3 у встановленні факту її спільного проживання з ОСОБА_4 з 06.01.1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що останні по 06.08.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі і судовим рішенням про його розірвання було встановлено факт їх спільного непроживання з 2013 року.

Суд дійшов вірного висновку про відмову у встановленні факту спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 06.01.1987 року по 06.08.2013 року, так як в цей період останні перебували у зареєстрованому шлюбі.

Що стосується відмови у встановленні факту їх спільного проживання за інший періоду, то суд невірно встановив факти їх непроживання на підставі рішення суду ухваленого в справі про розірвання шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3, помилково застосувавши, при цьому, ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, насправді суд у рішенні про розірвання шлюбу обставини спільного проживання чи непроживання подружжя не встановлював.

За таких обставин, застосування судом ст.61 ЦПК України та прийняття без доказів обставин спільного непроживання, є безпідставним.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні інші докази, котрі підтверджують ці обставини.

Так, у позовній заяві про розірвання шлюбу (а.с. 51), ОСОБА_4 вказував, що він з ОСОБА_3 протягом останнього року (до подачі позовної заяви 18.06.2013 року) разом не проживали, спільного господарства не вели і спільного бюджету не мали.

При розгляді справи, ОСОБА_3 позов про розірвання шлюбу визнала, не заперечувала проти обставин викладених у ньому, а тому фактично підтвердила факт їх спільного непроживання однією сім'єю протягом вказаного періоду.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у тій цивільній справі визнавали обставини припинення спільного сімейного життя, на наявність якого вказувала позивачка, то колегія суддів вважає, що такі твердження позивачки не відповідають дійсності, суперечать доказам, наявним у матеріалах справи, тому підстави для встановлення факту їх спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу відсутні.

За таких обставин, допущені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги про те, що суд невірно оцінив докази по справі, котрі підтверджують факт їх спільного проживання до дня смерті ОСОБА_4, не заслуговують на увагу.

Так, докази реєстрації позивачки в будинку за місцем проживання ОСОБА_4 не є допустимими і достатніми доказами наявності сімейних стосунків, оскільки вона була дружиною ОСОБА_4, має права на цей будинок, він є спільною власністю подружжя і є її постійним місцем проживання.

З врахуванням викладеного та того, що позивачка мала право і продовжувала проживати в будинку, суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 про наявність сімейних відносин між ОСОБА_4, як підставу для спільного проживання.

За таких обставин, доводи скарги є необґрунтованими і правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: