233 № 233/2263/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Котормус Т. І. ,

за участі секретаря судового засідання Кругової Ю.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року до суду надійшло подання Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України, в якому просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду божника фізичної особи ОСОБА_1 за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на виконанні у ВДВС Костянтинівського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14.04.2008р. №2-610 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Державний Ощадний банк України" коштів у сумі 5226,58 грн.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи зазначену норму закону, факт повідомлення державного виконавця про час та місце слухання справи у спосіб визначений ч. 6 ст. 74 ЦПК України, а також те, що у п. 2 подання міститься прохання ВДВС Костянтинівського МУЮ про розгляд даного подання без участі представника відділу, суд вважає можливим розглянути вказане подання без виклику сторін та без участі державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, оглянувши матеріали цивільної справи №2-610/08, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

02 червня 2009 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області видав виконавчий лист про стягнення на користь ВАТ "Державний Ощадний банк України" солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5226,58 грн.

26 серпня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження за №44517186 з виконання виконавчого листа №2-610 від 14.04.2008р.

Вирішуючи питання по суті даного подання, суд керується ст. 33 Конституції України де вказано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вказано у ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, свобода пересування гарантована громадянам України Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а обмеження такого права можливе лише на підставі закону та з метою і за умов, які визначені законом. В інших випадках, таке обмеження буде порушувати конституційне право особи на свободу пересування.

Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" визначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, а саме п. 5 ч. 1 ст. 6 цього закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, для застосування вказаних вище положень закону про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи, необхідно встановити факт його ухилення від виконання рішення щодо сплати боргу. Обов'язок доведення цієї обставини покладається на відповідний відділ державної виконавчої служби, який звертається до суду.

Так, зокрема у п. 11.1.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012р. за №489/20802, зазначено, що подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, повинно містити з-поміж іншого підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

У Листі Верховного Суду України від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань за рішенням суду. Так, у своєму поданні державний виконавець лише вказує, що станом на 27.04.2015р. боржником не вчинено дій направлених на виконання рішення суду, що свідчить про умисне його не виконання. Разом з тим, суд розцінює такі доводи заявника, як недостатні для задоволення подання, оскільки, сам факт невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань за рішенням суду, має місце тоді, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відділом не надано, а судом не здобуто доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не встановлено можливості його виконання такого рішення суду. Так, державний виконавець у своєму поданні вказує, що боржник доходів не отримує, що свідчить про неможливість виконання рішення суду, проте не про свідоме ухилення від його виконання.

Крім того, суд відзначає, що ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України передбачено, що: 1.при відсутності у громадянина України паспорта для виїзду за кордон, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі такого паспорту (ч. 1 ст. 6 цього Закону); 2. громадянину України, якій має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон (ч. 2 ст. 6 цього Закону). В даному випадку громадянин зобовязаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін (ч. 3 ст.6 цього Закону) чи його паспорт може бути тимчасово затриманий або вилучений (ч. 4 ст. 6 цього Закону).

Тобто, законодавчо визначено два різні види обмеження: відмова у видачі паспорта для виїзду за кордон та відмова у виїзді за кордон.

Державним виконавцем не надано суду документально підтверджених відомостей про те, чи отримував боржник паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у звязку із чим суд також позбавлений можливості обрати відповідний вид обмеження щодо нього навіть за умов наявності для цього підстав.

За таких обставин, подання державного виконавця не підлягає до задоволення, так як є безпідставним та необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу №2 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження",

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника фізичної особи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя