Єдиний унікальний номер № 235/6424/14-ц
Провадження 2/235/2569/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Токарєва А.Г.

при секретарі Кучерявий М.Ю.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пишної В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

25.11.2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимоги зазначив, що 17.11.2008 року він був прийнятий на роботу до відповідача за професією - прохідник 5 розряду підземний, з повним робочим днем у шахті. 18.07.2012 року він отримав статус пенсіонера за віком, але продовжував працювати.

19.02.2013 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Його загальний стаж на час звільнення складав більш ніж 20 років. 20.02.2013 року його було проінформовано спеціалістом відділу кадрів ПАТ ШУ «Покровське» про можливість звільнення в зв'язку з виходом на пенсію, проте він відмовився від звільнення за цією причиною, та просив звільнити його за станом здоров'я.

16 травня 2013 року він звернувся до генерального директора ПАТ ШУ «Покровське» з заявою з проханням видати йому одноразову допомогу в зв'язку з виходом на пенсію.

06 червня 2013 року він отримав відповідь з якої дізнався про те, що у виплаті цієї суми йому було відмовлено. Свою відмову відповідач аргументував тим, що відповідно до п.п. 8.2 Колективного договору працівника, який має право на пенсію за віком при першому його звільненні з підприємства за власним бажанням у випадку, якщо заява робітника про звільнення мотивована виходом на пенсію (згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу праці в галузі і середнього заробітку. Для вирішення цього спірного питання він звертався за допомогою до народного депутата Турманова В.І. 10 липня 2013 року від свого імені Турманов В.І. відправив звернення до директора ПАТ ШУ «Покровське» Головко Ю.І.

26.07.2013 року директором ПАТ «ШУ «Покровське» була надана відповідь на звернення, в якій, Головко Ю.І. обґрунтовує відмову у виплаті тим, що ПАТ ШУ «Покровське» не входить до складу Всеукраїнського галузевого об'єднання організацій працедавців вугільної промисловості, в зв'язку з цим питання виплати допомоги при звільненні за виходом на пенсію відноситься до компетенції органів управління ПАТ ШУ «Покровське» та можуть регулюватися виключно Колективним договором підприємства.

Позивач з цим не погоджується та просить стягнути з відповідача одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що становить 26333,25 грн., середній заробіток за весь час затримки починаючи з 19.02.2013 року по 26.12.2014 рік в розмірі 227880 грн., 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, судові витрати в розмірі 2000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Пишна В.Г. в судовому засіданні проти позову заперечувала, про що надала письмові заперечення.

Суд заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві у відповідача з 17.11.2008 року за професією - прохідник 5 розряду підземний, з повним робочим днем у шахті. 18.07.2012 року він отримав статус пенсіонера за віком.19.02.2013 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с. 3).

16 травня 2013 року він звернувся до генерального директора ПАТ ШУ «Покровське» з заявою з проханням видати йому одноразову допомогу в зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 6).

Позивачу ОСОБА_3 згідно вимог ст.. 44 КЗпП України відповідачем було виплачено вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, що не заперечувалося сторонами по справі в судовому засіданні. Оскільки трудовий договір з позивачем підприємством відповідача було розірвано відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я.

Згідно п. 8.2. Колективного договору нашого підприємства працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію, виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи але не менш: для чоловіків 10 років роботи - одного середнього заробітку, 15 років - двох середніх заробітків, 20 років та більш трьох середніх заробітків. Допомога виплачується у продовж 4-х місяців після звільнення (а.с. 35).

ОСОБА_3 звільнився з шахти не за власним бажанням, а за станом здоров'я (ст. 40 КЗпП України) і тому зазначена норма Колективного договору на нього взагалі не розповсюджується.

Дійсно, згідно ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних при звільненні сум у строки передбачені ст. 116 КЗпТ України, у разі відсутності спору про їх розмір підприємство повинно сплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Але це положення законодавства про працю не поширюється на виплату одноразової допомоги у зв'язку зі звільненням на пенсію. Такий висновок обґрунтується наступним:

сплата одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію є додатковою виплатою та не охоплює поняття заробітна плата, т.я. остання, згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», є винагородою за виконану роботу.

В Колективному договорі підприємства норма, якою передбачено виплату такої допомоги, міститься у розділі «Соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації», які передбачають багато різних видів виплат, пільг та гарантій, не відносних до оплати праці.

Згідно ст. 2 ст. Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати залежить від складнощів виконаної роботи, професійно-ділових якостей робітника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Виплата одноразової допомоги не залежить від виконання робіт, а залежить від соціального статуту працівника (тобто особа повинна бути пенсіонером, мати визначений стаж роботи в вугільної промисловості та ін.), тобто за своєї правовою природою одноразова допомога є соціальною пільгою. Згідно з Податковим кодексом вона (виплата допомоги) підлягає оподаткуванню по загальній ставці, а не по ставці 10%, встановленої для заробітної плати шахтарів Законом України «Про престижність шахтарської праці».

Згідно з п.3.6 Інструкції зі статистики заробітної плати, затв. Наказом Державного комітету статистки України №5 від 13.01.2004р. одноразова допомога робітникам, які звільняються на пенсію згідно законодавства та колективних договорів, не відноситься до фонду заробітної плати та є додатковою гарантією.

Ст. 117 КЗпП України у якості відповідальності підприємства за несвоєчасний розрахунок з робітником передбачена виплата саме середнього заробітку за час затримки усіх виплат належних при звільненні до дня фактичного розрахунку. Але позивач не прийняв до уваги, що згідно колективного договору підприємства одноразова допомога виплачується у продовж 4 місяців після звільнення робітника, а не саме при його звільненні.

Правильність вказаного тлумачення норми ст. 117 КЗпТ України підтверджується також і судовою практикою з аналогічних спорів (ухвали Вищого спеціалізованого суду а.с.41-42).

Якщо тлумачити норми ст. ст. 116, 117 з позиції позивача та стверджувати, що при звільнені працівнику належні всі суми незалежно від іх походження, то можливо дійти до абсурдного висновку про те, що відповідальність підприємства у вигляді середнього заробітку може настати в тому числі при невиплаті сум компенсації витрат на придбання спецодягу у випадках, вказаних у Колективному договорі.

В позові позивач посилається на Галузеву угоду між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001року.

Як передбачено нормами Закону України «Про колективні договори і угоди» та самої Галузевої угоди, норми Галузевої угоди не є обов'язковими та не поширюються на підприємство відповідача, т.я. ПАТ «ШУ «Покровське» (раніше ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1») не відноситься до сфери управління Міністерства вугільної промисловості та ні являються учасниками Угоди. Цей факт підтверджується зокрема копією листа Міністерства вугільної промисловості України від 9.07.09р. та копією інформаційної довідки Національного депозитарія України від 20.11.2013р. (а.с. 32)

Згідно ст. 1 Закону України «Про Колективні договори та угоди» колективний договір або угода укладаються на основі діючого законодавства, прийнятих сторонами обов'язків з метою реагування виробничих, трудових та соціально-економічних відношень і узгодження інтересів працівників, власників та уповноважених ними органів».

Згідно з ч.3 ст.2 наведеного закону «… угода укладається на державному, галузевому, регіональному рівнях на двосторонній основі». Частиною 4 ст.3 закону передбачається, що сторони угоди на галузевому рівні є власниками, об'єднань власників або уповноваженими ними органами та профспілки…, яки мають власні повноваження для ведення переговорів, узгодження угод та реалізації його норм на підприємствах які входять до сфери їх дії»

В частині 1-й ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» зазначено, що положення генеральної галузевої, регіональної угоди діють безпосередньо та є обов'язковими для всіх суб'єктів, які находяться в сфері дії сторін, яки підписали угоду.

Пунктом 4.1 Галузевої угоди передбачено, що угода є юридичним документом, яка містить взаємні обов'язки Сторін, учасників Угоди…

ПАТ «ШУ «Покровське» (раніш ВАТ «ВК Шахта «Красноармійська-Західна №1» є акціонерним товариством приватної форми власності, в якому видобуток вугілля є лише однією із багатьох здійснюваних видів діяльності. Вищим органом управління на підприємстві є збір акціонерів. Яка-будь частка акцій держави (міністерства) в установчому фонді акціонерного товариства відсутня. У Міністерства вугільної промисловості відсутні будь-які повноваження управління ПАТ «ШУ «Покровське».

У додатку 1 до Галузевої угоди вказаний перелік суб'єктів зі сторони власників, учасників угоди. Підприємство відповідач у даному переліку відсутнє. Підприємство відповідача не приймало участі у переговорах по укладенню Галузевої угоди, не підписувала його, а тобто не приймало на себе ті обов'язки, які вказані в Угоді.

У зв'язку з тим, що відповідач не порушував прав ОСОБА_3, підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, правових витрат також немає ці вимоги є похідними відносно вимог, щодо виплат одноразової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 14, 60, 88, 208-210, 215 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення одноразової допомоги середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення протягом десяти днів з його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд.

Суддя Токарєв А.Г.