Справа № 454/709/06 Головуючий у 1 інстанції: Побережник В.Г.
Провадження № 22-ц/783/880/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 березня 2006 року у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду заяву ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 2,9400 га, що розташована в селі Заставне Сокальського району Львівської області. Анульовано сертифікат на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.02.2006 року, виданий на ім'я ОСОБА_6 та зобов'язано Сокальську райдержадміністрацію видати Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_4

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необгрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти вказують, що відповідно до ЦПК України заява про визнання права власності повинна розглядатися в позовному провадженні. Зазначають, що ОСОБА_4 не проживає в будинку по АДРЕСА_1 із 06.10.1984 року, ОСОБА_5 заповіту на неї не складала, а тому заявник жодного права на спадщину не мала. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в заяві ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну земельну ділянку - відмовити.

Всі учасники цивільного процесу повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції розглянув справу в порядку окремого провадження, послався на ст.373 ЦПК України та п. "г" ст.81 ЗК України, та визнав за нею право власності в порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року - на земельну ділянку площею 2,9400 га, що розташована в селі Заставне Сокальського району Львівської області. Анульовано сертифікат на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 14.02.2006 року, виданий на ім'я ОСОБА_5 та зобов'язано Сокальську райдержадміністрацію видати Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_4.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, із якої убачався спір про право і справу необхідно було вирішувати в порядку позовного провадження, суд першої інстанції порушив вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, згідно яких, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Як убачається із протоколу попереднього судового засідання від 03 березня 2006 року (а.с.13), справу розглянуто за участю заявника, у відсутності відповідачів, третіх осіб, питання про їх залучення до участі у справі судом першої інстанції не вирішувалося, в цей же день ухвалено судове рішення.

Судом не було вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_7, ОСОБА_8, інших осіб, які мають право на спадкування майна після смерті ОСОБА_5, представників селянської спілки "Прикордонник", Сокальської райдержадміністрації, чим порушено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.27 ЦПК України. Не дана належна оцінка зібраним доказам.

На підставі вищенаведеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в заяві.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 березня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в заяві ОСОБА_9 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,94 га, що розташована в с.Заставне Сокальського району Львівської області - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.