Справа № 1328/977/12 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/52/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_4, Брюховицької селищної ради, третіх осіб управління держкомзему у м. Львів, приватних нотаріусів Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про витребування майна від добросовісних набувачів, -

встановила:

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку, яка знаходиться у смт.Брюховичі, АДРЕСА_1, площею 0,1501га. кадастровий номер :04:003:0074 - державний акт серії ЯЖ № 580875 від 06.08.2009 року та зобов'язано ОСОБА_4 повернути спірну земельну ділянку - у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року прокурору Шевченківського району м. Львова, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради поновлено строк позовної давності (т.2, а.с.168-169).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 року, який зареєстрований в реєстрі за №8676, укладений між Брюховицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн" (т.2, а.с.156).

Дане рішення суду від 31 січня 2014 року оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване. Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що рішення №618 від 05.11.2008 року прийнято Брюховецькою селищною радою в рамках виконавчого провадження №8621357, відкритого Шевченківським відділом ДВС ЛМУЮ. Крім того, зазначає, що станом на 23.10.2008 року земельна ділянка, щодо якої прийнято рішення №618 від 23.10.2008 року, знаходилася в межах населеного пункту, розмежування земель державної та комунальної власності в смт. Брюховичі проведено не було, повноваженнями щодо розпорядження цією земельною ділянкою була наділена саме Брюховицька селищна рада. Також вказує, що судом першої інстанції встановлено право постійного користування земельною ділянкою в Державного господарського об'єднання "Львівліс", однак не встановлено чи дане право "Львівлісу" припинено, а відтак чи належним позивачем є Кабінет Міністрів України.

Зазначає, що судом не враховано, що застосування до даних правовідносин положень статті 388 ЦК України є неправомірним, оскільки, диспозицією цієї статті, наведено перелік підстав, при наявності яких майно може бути витребуване від добросовісного набувача, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині витребування у ОСОБА_4 земельної ділянки та зобов'язання її повернути спірну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_7, ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено що прокурор первинно звернувся до суду в вказаними позовними вимогами до ряду відповідачів і ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2011 року відкрито провадження справі в тому числі і до ОСОБА_4.(т.1, а.с.3а)

Ухвалою цього ж суду 27 січня 2012 року з врахуванням кількості відповідачів- фізичних осіб - позови прокурора роз"єднано і в подальшому вирішувалися в різних провадженнях, частина з яких вирішена по суті.

Прокурор Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради остаточно просив по даній справі суд поновити терміни для звернення до суду та витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку та зобов'язати її повернути спірну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Також була заявлена позовна вимога про визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 року, який зареєстрований в реєстрі за №8676, укладений між Брюховицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн", однак ухвалою суду від 29 квітня 2014 року в цій частині позовних вимог провадження закрито, що сторони не оскаржують.

Прокурор посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 набула права власності на спірне майно всупереч встановленому законом порядку, а відтак спірне майно підлягає поверненню законному власникам та розпоряднику.

Встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року, Брюховицьку селищну раду було зобов'язано прийняти рішення про продаж ТзОВ "Новобуддизайн" земельної ділянки площею 8,8643 га в смт. Брюховичі в районі АДРЕСА_1, яку ТзОВ "Новобуддизайн" орендував для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру, та укласти з ТзОВ "Новобуддизайн" договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

На виконання зазначеного рішення суду, Брюховицькою селищною радою було прийнято рішення № 618 від 23.10.2008 року., згідно якого між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" укладено договір від 05.11.2008 року реєстровий № 8676 купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 8,8643 га, що знаходиться за адресою: м.Львів, смт. Брюховичі, район АДРЕСА_1 з яких: 1,8000 га призначено для житлового будівництва, а 7,0643 га - для будівництва об'єктів дошкільного спортивно-навчального центру. В подальшому, ТзОВ "Новобуддизайн" відчужив земельну ділянку площею 1,8000 га для житлового будівництва (кадастровий № :04:003:1605) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, укладеного з покупцями ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Згідно якого ОСОБА_8 перейшла земельна ділянка площею 0,7931 га. та земельна ділянка площею 0,0344 га.

Відповідач ОСОБА_4 набула права власності на спірну земельну ділянку від ОСОБА_8 після укладення договорів від 11.06.2009 року та 10.07.2009 року.

Також встановлено, що Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області вищезазначене рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року у справі переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано ухвалою від 15.06.2010 року.

Спірні земельні ділянки, ліси 1 групи в кварталі 44 Львівського держлісгоспу було вилучено рішеннями Брюховицької селищної ради від 11.03.2004 № 245 та від 18.03.2004 № 363 та віднесено їх до земель селища рекреаційного призначення.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області, як на підставу скасування свого рішення від 19.11.2004 року зіслався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року визнано неправомірними та скасовано рішення Брюховицької селищної ради №245 від 11.03.2004 року та №263 від 18.03.2004 року про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га та віднесення їх до земель селища рекреаційного призначення. Вищевказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року.

Однією із підстав скасування рішень Брюховицької селищної ради №245 від 11.03.2004 року та №263 від 18.03.2004 року, Шевченківським районним судом м. Львова було зазначено порушення вимог п.9 ст. 149 ЗК України, відповідно до положень якої, вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

На момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року Брюховицька селищна рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, також відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам.

Відповідно до ч.2,3 ст.1 Лісового Кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Спірні земельні ділянки загальною площею 19,1 га належать до категорії - ліси І-ї групи, категорія зависності - ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій.(ст.36 Лісового Кодексу України).

11.03.2004 року та 18.03.2004 року Брюховицька селищна рада, розглянувши заяву Державного лісогосподарського об'єднання "Львівліс", прийняла рішення №245 та №263 про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га і віднесла їх до земель селища рекреаційного призначення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005р. вищевказані рішення Брюховицької селищної ради були визнані неправомірними та скасовані. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року.

Згідно з проектом організації і розвитку лісового господарства Львівського ДЛГ (параграф 3.4.2), затвердженого Держкомітетом лісового господарства України за функціонувальним зонуванням лісопарку, квартал 44 Брюховицького лісництва віднесений до зони масового відпочинку.

Крім цього постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 року за №1391 "Про внесення змін до переліку населених пунктів, віднесених до курортних" селище Брюховичі віднесено до категорії курортних.

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих від 12.01.1978 року №14 зазначені вище землі відносяться до земель рекреаційного призначення.

Відповідно до п. 5 ст. 27 Лісового Кодексу України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин, зокрема, передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Скасовуючи рішення Брюховицької селищної ради № 245 та №263, суд прийшов до висновку, що Брюховицькою селищною радою зумисно прийнято два рішення про вилучення земель з кварталу 44, для того, щоб площа земельної ділянки не була більшою ніж 10 га. При цьому суд посилався на п.9 ст.149 ЗК України згідно з яким вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні , ліси першої групи площею понад 10 га, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Отже рішення Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 року не відповідало вимогам чинного законодавства, Брюховицька селищна рада не вправі була відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року було скасовано самим же судом в порядку встановленої процедури перегляду судових рішень (глава 4 розділ 5 ЦПК України).

Таким чином на момент прийняття свого рішення від 23.10.2008 року та на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року, ця земельна ділянка перебувала у власності держави та в постійному користуванні Львівського державного лісогосподарського об'єднання "Львівліс"" та не була вилучена з його користування. Відтак Брюховицька селищна рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, і відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам.

По справі, яка переглядається та є предметом апеляційного розгляду судом встановлено, що після отримання ухвали від 28 жовтня 2009 року Вищого адміністративного суду України рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року за позовом прокурора Львівської області до Брюховицької селищної ради про визнання незаконними рішення № 245 від 11.03.2004 року та рішення № 263 від 18.03.2004 року 9-ої сесії 24-го скликання Брюховицької селищної ради, було залишено без змін, прокуратурі Шевченківського району м. Львова стало відомо про порушення інтересів держави, а саме: вилучення з державної власності земель лісогосподарського призначення площею понад 19 га.

Відтак суд прийшов до вірного висновку, що прокуратурою Шевченківського району м. Львова з поважних причин пропущено строки звернення до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, а тому такий строк слід поновити.

Саме тому додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2014 року прокурору Шевченківського району м. Львова поновлено строк позовної давності по даній справі, яка є предметом апеляційного розгляду, з чим судова колегія погоджується.

З врахуванням наведеного не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції встановлено право постійного користування земельною ділянкою в Державного господарського об'єднання "Львівліс", однак не встановлено чи дане право "Львівлісу" припинено, а відтак чи належним позивачем є Кабінет Міністрів України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду враховуючи наступне.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2012 року було задоволено позов прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_8, Брюховицької селищної ради, треті особи- Управління держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лазурит-007", Товариство з обмеженою відповідальністю "Самгородок" про витребування майна від добросовісного набувача.

Поновлено строк звернення до суду.

Скасовано рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року "Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року (№2-3327/04).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 року зареєстрований в реєстрі за №8676, укладений між Брюховицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн".

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008 року зареєстрований в реєстрі за №10431, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн" та ОСОБА_8, Товариством обмеженою відповідальністю "Самгородок", Товариством з обмеженою відповідальністк "Лазурит-007" в частині передачі у власність ОСОБА_8 7000/6361 частин земельної ділянки, що становить площу 0,7000 га кадастровим №:04:003:0061, яка знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Брюхович район АДРЕСА_1.

Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_8 ЯЖ № 907041 від 27.01.2009 року.

Витребувано в ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,7000 га кадастровий № :04:003:0061 державний акт серії ЯЖ № 907041 та зобов'язано повернути вказану земельну ділянку - у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

23 травня 2013 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області ухвалено нове рішення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 вересня 2012 року в частині:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008 року зареєстрованого в реєстрі за №10431, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн" та ОСОБА_8, Товариством обмеженою відповідальністю "Самгородок", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лазурит-007" в частині передачі у власність ОСОБА_8 7000/6361 частин земельної ділянки, що становить площу 0,7000 га кадастровим №:04:003:0061, яка знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Брюхович район АДРЕСА_1;

- визнання нечинного Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_8 ЯЖ № 907041 від 27.01.2009 року -скасувано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні в цій частині позовних вимог відмовлено.

В решті частині рішення суду залишено без змін.

25 вересня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2013 року залишено без зміни.

У цій справі встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року Брюховицька селищна рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, також відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам, а відповідач ОСОБА_8, виходячи з наведеного, набув земельну ділянку без достатньої правової підстави.

Тому у вказаній справі суд прийшов до висновку, що укладений договір між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" не відповідає вимогам чинного законодавства та відповідно до ст.ст.203,215,216 ЦК України визнав цей договір недійсним та зобов'язав добросовісного набувача ОСОБА_8 повернути земельну ділянку, яку він придбав, державі в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно є підстави вважати, що, оскільки ОСОБА_4 придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_8, тому слід витребувати у неї земельну ділянку та зобов'язати її повернути спірну земельну ділянку - у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

При цьому судова колегія враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК Україниякщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Судова колегія враховує і те, що відповідно до вимог п.22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_4 є добросовісний набувач.

Згідно вимог п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Встановлено, що спірна земельна ділянка перебувала у власності держави та в постійному користуванні Львівського державного лісогосподарського об'єднання "Львівліс"" та вибула з володіння власника - держави - поза його волею.

Тому є підстави витребувати її у добросовісного набувача - ОСОБА_4

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України в аналогічній справі № 6-99цс14 від 17 грудня 2014р. та відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Зокрема у цій постанові Верховного Суду України зазначено, що установивши, що земельні ділянки загальною площею 8,8643 га (у тому числі й спірна земельна ділянка площею 0,5 га ), що розташовані в районі АДРЕСА_1 смт. Брюховичі, які були відчужені за рішенням селищної ради, належать до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи (ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій), та на час прийняття селищною радою рішення про їх відчуження перебували в державній власності та вибули з володіння власника - держави - поза його волею, оскільки відповідно до чинного законодавства право розпорядження ними належало Кабінету Міністрів України, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялось, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки в добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.