Справа № 558/176/15-ц
номер провадження 2/558/78/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Феха Т.С., при секретарі Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Такий будинок вона успадкувала після смерті своєї баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В день смерті ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 самовільно вселилася в будинок АДРЕСА_1. В березні 2015 року в будинок вселився також чоловік відповідача ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_4 Вона з своєю сім'єю - чоловіком ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_7, хоче проживати у вказаному будинку, але відповідач ОСОБА_3 перешкоджає їй в цьому, оскільки самовільно замінила замки в будинку та господарських будівлях. Коли вона приходить до будинку, бере якісь речі з будинку, то відповідач ОСОБА_3 поводить себе агресивно, вчиняє сварки, погрожує їй. Така поведінка відповідача ОСОБА_3 унеможливлює проживання її сім'ї в будинку.

Позивач ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що ОСОБА_5, яка є її матір'ю, склала заповіт та будинок за адресою: АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_1 Вказаний будинок був власністю її батьків, а тому вважає, що вона, як їх дочка має право проживати в такому будинку. Крім того, вона вважає, що заповіт її мати ОСОБА_5 не підписувала та заповіт був складений з порушенням встановлених вимог.

На цей час вона та її чоловік ОСОБА_4 проживають в будинку. Вона не бажає, щоб ОСОБА_1 з чоловіком та дитиною проживали у спірному будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнав та пояснив, що не претендує на будинок позивача. Він в березні 2015 року звільнився з місць позбавлення волі і почав проживати з дружиною ОСОБА_3 в с. Вовковиї, оскільки допомагає їй по господарству. На цей час проживає в с. Малеве, в будинку своєї матері. В будинку ОСОБА_1 також буває, там знаходяться його особисті речі - одяг.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів, показання свідків, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних вимог не встановлено.

Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що посвідчене 10 липня 2014 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б., р.№ 386 (а.с. 31), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24069123 (а.с. 3) ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5 та є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є подружжям (а.с. 25-30), проживають в будинку АДРЕСА_1, однак не зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 11, 12).

Відповідач ОСОБА_3 своїми поясненнями підтвердила те, що після смерті матері ОСОБА_5, в той самий день, вона вселилася в будинок АДРЕСА_1.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З відома власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселяти в займане ним житло інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не вимагається.

До членів сім'ї власника будинку відносяться особи, вказані в ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 405 ЦК України.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_5, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були членами її сім'ї, оскільки проживали і були зареєстровані за іншою адресою (а.с. 11, 25-27).

Відповідач ОСОБА_4, без згоди власника ОСОБА_1, в березні 2015 року вселився в спірний житловий будинок.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що на час набуття права власності позивачем ОСОБА_1 на спірний житловий будинок та на час розгляду справи судом відповідачі не були та не є членами сім'ї позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були членами сім'ї попереднього власника спірного житлового будинку - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час вселення відповідачів у спірний будинок, між ними та власником будинку угод про порядок користування таким будинком не укладалося.

Отже, вселення відповідачів у житловий будинок позивача відбулося за відсутності будь-яких правових підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого приміщення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням вказаних (встановлених судом) обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому відповідачі підлягають виселенню із житлового будинку позивача без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати позивача ОСОБА_1 по сплаті судового збору (а.с. 1) суд покладає на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах, оскільки понесення позивачем таких витрат підтверджено документально.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, з житлового будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 121 (Сто двадцять один) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 18 травня 2015 року.