Провадження № 22-ц/783/3190/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про розірвання договору про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про розірвання договору про надання споживчого кредиту - відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Вважає, що судом допущено порушення норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення. Зазначає, що відповідачем порушено ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", п.3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, однак судом не надано цим фактам належної правової оцінки і не спростовано доводи позивача про відсутність необхідних положень про сукупну вартість кредиту в оспорюваному договорі. Також, суд помилково дійшов висновку про те, що оспорюваний кредитний договір містить графік погашення платежів, який суд ототожнив з інформацією про сукупну вартість. Крім цього, відповідачем не надано жодного доказу того, що він повідомив позивача про сукупну вартість кредиту, однак судом не надано належної правової оцінки даному порушенню. Також, судом помилково застосовано норми ч.1 ст. 215 та ст. 230 ЦК України, як наслідки відсутності інформації про сукупну вартість кредиту. Аналогічно хибною є застосування загальних норм недійсності правочину, як такого, що укладений з порушенням закону чи під впливом помилки. Вважає, що договір із наведених ними підстав підлягає розірванню.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що сторони повідомлялись про час та місце судового засідання належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було,зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 подано даний позов до суду до ПАТ "УкрСиббанк". У такому позивач просить: розірвати укладений між ним (на той час його прізвище було Підгурський) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (на даний час ПАТ Укрсиббанк") договір про надання споживчого кредиту №0, укладений 15.01.2007 року, з тих підстав, що такий договір суперечить нормам Закону України "Про захист прав споживачів", та при укладенні такого не було дотримано його (Закону) вимог, а також такий суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 .

В процесі розгляду справи ухвалою суду від 30.12.2014 року було замінено відповідача вказаного позивачем на ПАТ "ДельтаБанк", що, на думку суду першої інстанції, є правонаступником відповідача вказаного позивачем у даній справі (а.с. 68).

Такою ухвалою суд вважав обґрунтованим та задовольнив клопотання відповідача ПАТ "Укрсиббанк", у якому вказаний Банк зазначав про необхідність заміни їх на ПАТ "Дельтабанк", як їхнього правонаступника, так як між ними укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8.12.2011 року в тому числі і що стосується укладеного між ними та позивачем договору кредиту та за таким ПАТ "УкрСиббанк" не є стороною правовідносин кредитних та забезпечувальних повернення кредиту з позивачем.

При цьому позивач при вирішенні вказаного клопотання поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Також стаття 512 ЦК України вказує, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Крім цього ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 515 цього ж Кодексу передбачає, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Стаття 519 ЦК України вказує, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Із матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта банк" дійсно був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8.12.2011 року (а.с. 47-65) та за таким, що вбачається із витягу додатку до договору, було передано і право вимоги за кредитним договором, укладеним між позивачем та ПАТ "Укрсиббанк" (а.с. 40). Тобто мала місце заміна кредитора у зобов'язанні.

Однак, на думку колегії суддів, передача прав вимоги за кредитним договором не свідчить про правонаступництво ПАТ "Дельта банк" за всіма правами та обов'язками ПАТ "Укрсиббанк", що виникли при укладенні договору.

Так, до Банку, який прибав право вимоги за кредитами переходять усі права та обов'язки, що стосуються цих прав та обов'язків попередника, а саме вимог за кредитним договором, однак не переходять права та обов'язки, що виникли при укладенні договору, при його підписанні та Банк не є відповідальним за дії іншого при укладенні договору.

Тобто Банк, що придбав права вимоги не відповідає за дотримання Банком попередником вимог закону при укладенні договору (відповідності самого договору вимогам закону) та суд не може вирішувати спір про розірвання договору кредиту укладеного з одним Банком, з підстав недотримання таким при укладенні договору вимог закону та невідповідності самого договору вимогам закону фактично зовсім з іншим Банком, не його правонаступником, а лише особою, що придбала права вимоги.

Зважаючи на вказане, ухвалення рішення у спорі з відповідачем, яке такого прямо не стосується, тобто прямо не впливає на його права та обов'язки, оскільки такий не є правонаступником у даних правовідносинах, тобто є неналежним відповідачем не слід вважати таким, що відповідає вимогам закону.

Тому, вирішивши даний спір по суті без участі особи, якої такий прямо стосується (належного відповідача), та винісши рішення, що впливає прямо на права та обов'язки вказаної особи без її участі суд порушив норми закону та таке рішення в силі залишатись не може та підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказаним слід частково задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про розірвання договору про надання споживчого кредиту - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник