Справа № 444/3497/13-ц
Провадження № 2/444/15/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі - Козакевич Р.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Мокротинська сільська рада про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням і встановлення межі між садибами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням і встановлення межі між садибами. Свої позовні вимоги позивач та представник позивача підтримали в судовому засіданні, та такі мотивують тим, що конфлікт за межі між садибами триває вже понад 20 років. Спочатку між ОСОБА_7 та її дітьми з одного боку та ОСОБА_8 та її внуком (позивачем - ОСОБА_1В.) з іншого боку. На даний час власником житлового будинку за адресою: будинок 85, вулиця Кут-1, село Мокротин, Жовківського району Львівської області є ОСОБА_1, а тому звертається з даним позовом до суду, оскільки вважає, що відповідачі порушують його права. Зазначає, що за його бабцею - ОСОБА_8 по земельно-облікових документа закріплена земельна ділянка загальною площею 0.42 га, а за гр. ОСОБА_7 закріплена земельна ділянка загальною площею 1.22 га. Обидві земельні ділянки фактично є суміжними, проте межі між ними не встановлені. 10.06.2010 р. складено комісійний акт перевірки землекористування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_1, згідно з яким встановлено, що спільний заїзд до двох господарств проходить від громадської дороги через подвір'я гр. ОСОБА_7 до садиби ОСОБА_1 ОСОБА_7 самовільно встановила загорожу між своєю садибою і садибою ОСОБА_1, що затруднює заїзд до його садиби. Комісія вирішила рекомендувати сесії Мокротинської сільської ради затвердити відстань шириною 2.60 м по обидві сторони господарств від будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 та ОСОБА_1 рекомендовано влаштувати під'їзну дорогу за рахунок своєї земельної ділянки і частково за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_7, яка є у їх фактичному користуванні, 05.09.2010 р. рішенням Мокротинської сільської ради № 4 "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" затверджено акт перевірки землекористування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_1, згідно з яким встановлена відстань шириною 2.60 м по обидві сторони господарств від будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 та ОСОБА_1 рекомендовано влаштувати під'їзну дорогу за рахунок своєї земельної ділянки і частково за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_7 Було зобов'язано ОСОБА_7 демонтувати і встановити загорожу на відстані 2.60 м. від обох будинків. 30.05.2011 р. рішенням виконавчого комітету Мокротинської сільської ради ОСОБА_7 зобов'язано забрати з громадського місця перед "Тишавкою" самовільно поставлені нею дерев'яну огорожу і ворота до 02.06.2011 р. Однак, ні ОСОБА_7 і її спадкоємці - відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ні ОСОБА_8 і її спадкоємець - ОСОБА_1 не були і не є власниками чи юридично належними землекористувачами спірної земельної ділянки. Власником земельної ділянки є Мокротинська сільська рада і тільки вона відповідно законодавства вправі розпоряджатися даними земельними ділянками. 15.09.2012 р. ОСОБА_7 померла. Проте, зазначає, що ті ж самі протиправні дії продовжують спадкоємці померлої відповідачі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому позивач змушений звернутися до суду. Просить суд встановити затверджену рішенням Мокротинської сільської ради № 4 "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" від 05.09.2 010 р. відстань шириною 2.60 м по обидві сторони господарств від житлових будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 для влаштування під'їзної дороги до садиби ОСОБА_1 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 і частково за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: будинок 85, вулиця Кут-1, село Мокротин, Жовківського району Львівської області; зобов'язати відповідачів ОСОБА_5М та ОСОБА_6 припинити дії, які порушують право власності та усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні будинковоло- дінням за адресою: будинок 85, вулиця Кут-1, село Мокротин, Жовківського району Львівської області шляхом демонтажу самочинно встановлених відповідачами огорожі й воріт та у влаштуванні позивачем під'їзної дороги до садиби ОСОБА_1 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 і частково за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: будинок 85, вулиця Кут-1, село Мокротин, Жовківського району Львівської області та стягнути з відповідачів в позивача користь судові витрати.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні, щодо позовних вимог заперечив та пояснив, що рішенням Мокротинської сільської ради від 25.01.1994 року ОСОБА_7 було передано у приватну власність та постійне користування землі, загальною площею 1,0 га. Згідно даних довідки виданої виконкомом Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області від 07.09.2011 року за вих. № 256, на підставі запису в погосподарській книзі гр. ОСОБА_7 користується земельною ділянкою площею 0,85 га. Рішенням 28 сесії від 26.10.2010 року № 8 гр. ОСОБА_7 надано дозвіл на збір і виготовлення технічної документації та матеріалів, що підтверджують розміри земельної ділянки щодо передачі її у приватну власність. Згідно свідоцтв про право на спадщину всі права та обовязки ОСОБА_7, успадкувало її двоє дітей в рівних частках, тобто по 1/2 частки, а саме - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Зазначив, що позивачем не було представлено суду доказів наявності у нього права власності (користування) щодо земельної ділянки, на якій, на його думку, було безпідставно встановлено огорожу. Відтак, вважає, що посилання позивача на фактичне захоплення ОСОБА_7 земель ОСОБА_8 (і як наслідок - порушення прав позивача в цій частині) жодним чином документально не підтверджені. Також позивачем не подані і докази підставності права користування земельною ділянкою, а відтак відповідачі не вчиняють жодних перешкод позивачу у здійсненні права власності чи користування земельною ділянкою, оскільки такі у останнього відсутні. Також, позивачем не подано доказів родинних звязків із гр. ОСОБА_8 та того, що він прийняв від неї у спадок земельну ділянку. Окрім цього зазначив, що ворота і огорожа з фундаментом встановлені ОСОБА_7, а не відповідачами. Всі документи, на які посилається позивач стосуються лише ОСОБА_7, а не відповідачів, оскільки вони не встановлювали огорожі та воріт, а отже ними не вчинялось дій, якими б могли бути порушені права позивача, а тому вважає, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є належними відповідачами у даній справі. Також зазначив, що станом на даний час скасовано всі попередні рішення Мокротинської сільської ради, якими встановлювались межі землекористування між господарствами ОСОБА_8 і ОСОБА_7 Також зазначає, що позивач посилається на складання акту перевірки землекористування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_1 від 10.06.2010 р., яким було затверджено відстань шириною 2,60 м. по обидві сторони господарств від будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1, однак даним актом не встановлено жодного самовільного захоплення ОСОБА_7 земельних ділянок, але встановлено, що межа землекористування громадянки ОСОБА_7 від її житлового будинку до загорожі становить 2,60 м. Позивач ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного акту, жодних заперечень чи уточнень до нього не вносив. Відтак, зазначеним актом не встановлено самовільного захоплення земельних ділянок ОСОБА_7, натомість, із цього акту вбачається, що відстань шириною 2,60 м. від будинку до загорожі, про встановлення якої просить позивач, вже фактично наявна, а тому вважає, що межі землекористування відповідачів не порушують і не можуть порушувати прав позивача. Натомість, із цього ж акту випливає, що саме ОСОБА_1 порушено встановлену відстань між будинком та огорожею (2,20 м) і шляхом звернення із даним позовом він фактично бажає безпідставно збільшити свою земельну ділянку.Окрім цього зазначив, що позивачу неодноразово пропонувались варіанти влаштування окремого заїзду на його ділянку, проте такі ігнорувались та заперечувались, що вважає свідчить про те, що права позивача не є і не можуть бути порушеними, а відповідачі не чинять йому жодних перешкод у доступі до земельної ділянки. В свою чергу, вважає, що позивач фактично бажає облаштувати проїзд до своєї ділянки за рахунок земель відповідачів, хоча не має жодних перешкод для влаштування такого проїзду за рахунок власної землі. Окрім цього зазначив, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду (яка набрала законної сили) фактично встановлено, що рішення Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" датованого 05.09.2010 року № 4" та рішення виконавчого комітету Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області "Про зняття огорожі і воріт" датованого 30.05.2011 року № 28 не стосуються прав та обовязків відповідачів, а тому не можуть підтверджувати позовних вимог позивача у даній справі. На підставі вищенаведеного вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, право власності позивача на земельну ділянку і порушення зі сторони відповідачів не підтверджені належними та допустимими доказами. Просить суд відмовити в позові в повному обсязі.

Представник третьої особи - Мокротинської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що між будинками (господарствами) позивача та відповідачів проходить дорога приблизною шириною 2,60 м., яка належить до земель Мокротинської сільської ради - земель загального користування. Однак, між сторонами за дану дорогу довгий час триває конфлікт. Так, ще у 1995 року ОСОБА_9 самовільно, без відповідних правовстановлюючих документів і дозволів встановила ворота і огорожу та перекрила спільний заїзд до свого господарства та, на даний час, господарства позивача. З іншого боку його господарства проходить яр. Окрім цього є джерело, де зусиллями жителів с. Мокротин побудовано колодязь біля якого на великі релігійні свята освячують воду. Тому, позивач дійсно позбавлений можливості заїзду до свого будинку з обох сторін. З однієї сторони яр та джерело, яке громада с. Мокротин не дозволить знищити, а з іншого боку заїзд, який огорожений відповідачами. Зазначила, що дана дорога дійсно була самовільно захоплена відповідачами, жодних Державних актів на дану частину земельної ділянки (дороги) Мокротинською сільською радою не видавалося, вона і надалі належить до земель Мокротинської сільської ради. Також наголосила, що Мокротинською сільською радою приймались рішення стосовно даного спору, однак такі відповідачами не виконуються.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що даний проїзд ніколи не був спільним, дорога між господарствами позивача і відповідачів не проходила, а тому жодного неправомірного її захоплення не було. Кожен із сторін мав окремий заїзд, заїзду загального користування ніколи не було. Ворота і огорожу поставили батьки його дружини.Дану огорожу поставили по межі, яка була чітко визначеною. Окрім цього зазначив, що конфлікт за дану земельну ділянку триває давно і коли відбувався судовий процес в якому стороною по справі була ОСОБА_8, то їй пропонували чотири варіанти заїзду до її господарства (на даний час господарства позивача), однак вона відмовилась, не погодилась із жодним. Щодо рішень, які були прийняті Мокротинською сільською радою, то наголосив, що на даний час такі є скасовані.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що до їхнього подвіря проходила дорога повз господарство ОСОБА_1 Р.В. Даною дорогою користувалися обидві сторони. Жодних конфліктів, коли ще була живою бабця позивача - ОСОБА_8, за дану дорогу не виникало.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що на земельній ділянці, яка була виділена його бабі - ОСОБА_8 стояв старий будинок. Приблизно у 1974-1975 роках був збудований новий будинок, а старий знесений. Між їхніми господарствами (його та відповідачів) проходила дорога, яка була у спільному користуванні. Однак, у 1991 році покійна ОСОБА_7 встановила металеві ворота, які унеможливили заїзд до їхнього будинковолодіння. Він звертався до неї та членів її сім"ї з проханням демонтувати дані ворота, однак таке залишилось поза увагою. В подальшому були звернення до Мокротинської сільської ради з даного приводу, у зв"язку з чим було прийнято рішення та зобов"язано демонтувати огорожу, однак такі не виконувались. Він самотужки демонтував стовпи та огорожу, що не дозволяли йому проїхати до будинку, однак за це був засуджений Жовківським районним судом Львівської області. Шкоду відповідачам відшкодував в повному обсязі. Відповідачі на одній перешкоді не зупинилися, вдозж заїзду (дороги спільного користування) поставили 5 перешкод - металевих брам.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що до 1969 року він проживав у с. Мокротин , а надалі приїжджає до ОСОБА_1, який являється його племінником, в гості. Повз його господарство завжди проходила проходила дорога, якою шприною не памятає, але він особисто проїжджав через неї трактором.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що між господарствами сторін дійсно проходила дорога загального користування, якою користувалися і інші жителі с. Мокротин. Однак, відповідач ОСОБА_6 поставила вздовж даної дороги 5 воріт і на даний час даною дорогою ніхто не користується окрім відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідачів, свідків, більшість з них які ствердили, що дорога між господарствами сторін проходила, однак не змогли підтвердити точну межу спірної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Право на звернення до суду за захистом, як передбачено ст. 3 ЦПК, має особа у разі порушення права.

Статтями 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Так, 14.12.2009 р. позивачу - ОСОБА_1 видано на підставі рішення виконкому Мокротинської сільської ради за № 43 від 27.11.2009 року свідоцтво серії САВ № 539596 про право власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: будинок 85, вулиця Кут-1, село Мокротин, Жовківського району Львівської област, що вбачається із копії даного свідоцтва (ОСОБА_9 1 а.с. 235).

Рішенням 13-ї сесії 21 -го скликання Мокротинської сільської ради від 25.01.1994 року "Про приватизацію земельних ділянок громадян" передано у приватну власність земельні ділянки громадянам в межах населеного пункту, згідно списку, що додається. Зобов"язано громадян оформити Державний акт, який підтверджує право приватної власності на землю та право на постійне користування землею. Окрім інших громадян с. Мокротин у списку громадян, яким передано у приватну власність, а також передано у постійне користування земельні ділянки є зазначено прізвище - ОСОБА_7, якій передано земельні ділянки: у приватну власність 0,60 га. і у постійне користування 0,40 га.(ОСОБА_9 1, а.с 211-212).

На ім"я ОСОБА_7, яка мешкає в с. Мокротин, вул. Кут-1, видано сертифікат серії ЛВ № 014115 на право приватної власності на землю (середню земельну частку) у розмірі 0,94 га з яких: ріллі- 0,63 га та кормових угідь 0,31 га. на території Мокротинської сільської ради, що вбачається з копії даного сертифікату. Однак, дана земельна ділянка не є спірною.

15.09.2012 року ОСОБА_7 померла, що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 293676.

Судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_7 є відповідачі.

З наведеного вбачається, що сторони по справі являються сусідами, однак їхні земельні ділянки не межують між собою, а між ними повинна проходити дорога приблизно шириною 2,60 м., яка належить до земель загального користування. Фактично ж дороги на час спору між сторонами не існує і фактичні межі між сторонами межують між собою.

Згідно п. г, е ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України одними із обовязків землекористувачів є: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільовового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч. 1, 2 ст. 103 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Оглянувши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається із копії листа Львівського обласного управління земельних ресурсів за вих. № 01-16/2-687 від 12.09.1997 р., що за гр. ОСОБА_14 по земельно-облікових документа закріплена земельна ділянка загальною площею 0.42 га. За рішенням Мокротинської сільської ради від 17.04.1997 року за № 15 її передано у приватну власність. За гр. ОСОБА_15 по земельно- облікових документах рахується земельна ділянка загальною площею 1.22 га., із них в постійному користуванні - 0.15 га, в тимчасовому користуванні - 0.22 га. Земельна ділянка площею 0,85 га згідно рішення Мокротинської сільської ради від 17.04.1997 року за № 15 передана ОСОБА_15 в приватну власність.

Обидві земельні ділянки фактично є суміжними, проте як встановлено судом із наданих сторонами пояснень, пояснень представника третьої особи, свідків, а також на основі матеріалів справи доданих сторонами, межі між ними не встановлені.

Як ствердив позивач у судовому засіданні, у 1995 році ОСОБА_7 (спадкоємцями майна якої є відповідачі) самовільно, без відповідних правовстановлюючих документів і дозволів встановила ворота і огорожу з фундаментом на частині земельної ділянки, яка перебувала у володінні та користуванні ОСОБА_8 (спадкоємцем майна якої являється він) та перекрила спільний заїзд.

09.11.1995 р. рішенням № 6 Мокротинської сільської ради народних депутатів "На заяви ОСОБА_8 і ОСОБА_7" затверджено межі між сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які встановлено комісією та зобов'язано ОСОБА_7 зняти ворота перед спільним заїздом, а ОСОБА_8 влаштувати власний доїзд від криниці до житлового будинку до 01.05.1996 р. (ОСОБА_9 1,а.с. 9).

17.04.1997 р. рішенням № 15 Мокротинської сільської ради народних депутатів "На заяву гр. ОСОБА_8" затверджено межі землекористування між землекористувачами гр. ОСОБА_8 і гр. ОСОБА_7 згідно з висновками земельної та узгоджувальної комісій. Вирішено залишити проїзд до садиб ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в спільному користуванні. Зобов'язано ОСОБА_7 зняти ворота перед спільним заїздом до садиб до 01.08.1997 р.

З рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04.03.1998 року вбачається, що визнано недійсними рішення Мокротинської сільської ради народних депутатів від 09.11.1995 р. та рішення Мокротинської сільської ради народних депутатів від 17.04.1997 р. про межі землекористування між господарствами ОСОБА_16 та ОСОБА_8 в с. Мокротин, Жовківського району Львівської області. Зобов'язано виконком Мокротинської сільської ради встановити в натурі межі землекористування між господарствами ОСОБА_16 та ОСОБА_8 в с. Мокротин по вул. Кут, 1, Жовківського району Львівської області.

26.02.1999 року рішенням Мокротинської сільської ради народних депутатів "Про виконання рішення Жовківського райсуду від 04.03.1998 р." рекомендовано ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вирішити спір про розмежування земельних ділянок у судовому порядку. До вирішення питання розмежування земельних ділянок гр. ОСОБА_7 і гр. ОСОБА_8 не чинити перешкод в користуванні спільним заїздом до земельних ділянок. Гр. ОСОБА_7 припинити самовільно ставити огорожу. Зобов'язано гр. ОСОБА_7 зняти ворота перед громадським проїздом (ОСОБА_9 1,а.с. 13).

З копії рішення Мокротинської сільської ради від 27.09.2009 р. за № 42 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації та матеріалів для безоплатної передачі у власність земельної ділянки" (ОСОБА_9 1,а.с. 14) вбачається, що позивачу - ОСОБА_1 дано дозвіл на збір та виготовлення технічних матеріалів та документів, що підтверджують розміри земельної ділянки для безоплатної передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.25 га в с. Мокротин, вул. Кут-1 Жовківського району Львівської області.

10.06.2010 р. комісією з питань регулювання земельних відносин при Мокротинській сільській раді складено акт перевірки землекористування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_1, згідно з яким встановлено, що спільний заїзд до двох господарств проходить від громадської дороги через подвір'я гр. ОСОБА_7 до садиби ОСОБА_1; ОСОБА_7 самовільно встановила загорожу між своєю садибою і садибою ОСОБА_1, що затрудняє заїзд до його садиби. Комісія вирішила рекомендувати сесії Мокротинської сільської ради затвердити відстань шириною 2.60 м по обидві сторони господарств від будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1

Так, 05.09.2010 р. рішенням Мокротинської сільської ради № 4 "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" затверджено акт перевірки суміжного землекористування громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_1. Встановлена відстань шириною 2.60 м по обидві сторони господарств від житлових будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_1. ОСОБА_1 рекомендовано влаштувати під'їзну дорогу до своєї садиби зі сторони джерела за рахунок своєї земельної ділянки і частково за рахунок земельної ділянки гр. ОСОБА_7Т.(ОСОБА_9 1, а.с. 16).

З копії рішення виконавчого комітету Мокротинської сільської ради від 30.05.2011 р. за № 28 "Про зняття загорожі і воріт"(ОСОБА_9 1, а.с.18) вбачається, що гр. ОСОБА_7 зобов'язано забрати з громадського місця перед "Тишавкою" самовільно поставлені нею дерев'яну огорожу і ворота до 02.06.2011 р.

Судом встановлено, що 15.04.2014 р. постановою Жовківського районного суду по справі № 444/76/14-а відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування пункту 4, підпункти 4.1., 4.2., 4.3. рішення Мокротинської сільської ради "Про виконання рішення Жовківського райсуду від 04.03.1996 р." від 26.02.1999 р.; рішення Мокротинської сільської ради "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" від 05.09.2010 р. № 4; рішення Мокротинської сільської ради "Про зняття огорожі і воріт" від 30.05.2011 р. № 28.

12.03.2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а постанову Жовківського районного суду Львівської області від 15.04.2014 р. по справі № 2-а/444/74-а залишено без змін. Дана ухвала не оскаржувалась і вступила в законну силу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, що рішення прийняті Мокротинською сільською радою ні ОСОБА_7, ні її спадкоємцями (відповідачами по справі) до цього часу не є виконаними, огорожа не знята, що унеможливлює для ОСОБА_1 здійснювати заїзд до свого будинковолодіння через дорогу, яка повинна бути у загальному користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як встановлено судом, що ні ОСОБА_9, ні ОСОБА_8 , а в подальшому їхні спадкоємці (сторони по справі) не були і не є власниками спірної земельної ділянки. Власником земельної ділянки є Мокротинська сільська рада і лише вона відповідно чинного законодавства вправі розпоряджатися даними земельними ділянками.

Так, з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим відповідачам 22.04.2013 р. державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори (ОСОБА_9 2, а.с. 49) вбачається, кожен із них успадкував після смерті ОСОБА_7 по 1/2 частині житлового будинку за адресою: будинок 86, вулиця Кут- 1, село Мокротин, Жовківського району Львівської області. Будь-якого іншого нерухомого майна, а саме, спірної земельної ділянки, відповідачі не успадковували та, у встановленому законодавством України порядку не набули й не оформляли прав на спірну земельну ділянку, а отже, відповідно до чинного земельного законодавства України право розпорядження спірною земельною ділянкою належить виключно Мокротинській сільській раді, як власнику.

Згідно зі ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Так, з довідки за № 01-09/вих.294 від 20.08.2015 року (долученої представником третьої особи) вбачається, що дорога, яка проходила між присадибою ОСОБА_7 та ОСОБА_14 знаходилась в загальному користуванні та належить сільській раді. Рішення про передачу у власність даної земельної ділянки будь-якому з громадян не приймалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Не можуть бути взяті судом до уваги посилання відповідачів та їхнього представника в судовому засіданні на рішення Мокротинської сільської ради від 26.02.1999 р. та від 25.01.1994 р., оскільки з нього не вбачається, які саме конкретні ділянки, надані у власність та користування ОСОБА_7, а саме, де вони знаходяться, які їх геометричні розміри, геодезичні координати, межі, тощо. Межі земельних ділянок, якими користуються позивач і відповідачі та користувалися їх спадкодавці, у визначеному законодавством України порядку не встановлені і не погоджені. Відсутність факту встановлення й погодження меж підтверджується як іншими рішеннями Мокротинської сільської ради, так і судовим рішенням в адміністративній справі № 444/76/14-а, а також іншими доказами наявними в матеріалах даної справи.

Судом, при огляді наданих представником третьої особи по справі, схеми, а також варіантів влаштування окремих підїздів до земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (ОСОБА_9 2, а. с. 18, 19, 75-83) встановлено, що між садибами сторін дійсно проходить дорога загального користування.

Факт самочинного встановлення загорожі відповідачами та їх спадкодавцем між своєю садибою і садибою позивача, що затрудняє заїзд останньому до його садиби, встановлений і доведений рішеннями Мокротинської сільської ради № 6 від 09.11.1995 року, № 15 від 17.04.1997 року, від 26.02.1999 року, № 4 від 05.09.2010 року, № 28 від 30.05.2011 року.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволенняпозовних вимог позивача, судом враховуються вимоги ст. 95 ЗК України про права землекористувачів, а також ст. 152 ЗК України про способи захисту прав на земельну ділянку, за якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з порушенням права володіння земельною ділянкою.

Крім того, відповідачі та їхній представник просили суд застосувати строки позовної давності.

Згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю в три роки.

З 1995 року (з часу, як вказує позивач у позовній заяві, коли ОСОБА_7 самовільно, без відповідних правовстановлюючих документів і дозволів встановила ворота і огорожу з фундаментом на частині земельної ділянки, яка перебувала у загальному користуванні її та ОСОБА_8 та перекрила спільний заїзд) позивачу було відомо про обставини справи, які ним оспорюються.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні просять суд застосувати строки позовної давності.

Однак, зважаючи на те, що як спадкодавець - ОСОБА_7 так і її спадкоємці - відповідачі по справі Баня 3. М. та ОСОБА_6 понад 20 років продовжують протиправні дії (самочинне встановлення загорож відповідачами та їх спадкодавцем між своєю садибою і садибою позивача, що унеможливлює заїзд останньому до його садиби), а також враховуючи подані заяви ОСОБА_8 та в подальшому її спадкоємця - позивача ОСОБА_1 до Мокротинської сільської ради, а також до Жовківського районного суду Львівської області, а тому порушення законних прав та інтересів позивача суд вважає триваючим. За таких обставин, позивачем не допущено пропуску строку позовної давності і заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності до задоволення не підлягає.

Внаслідок вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача цілком обгрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст.. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 57, 58, 60, 88, 208-209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Встановити затверджену рішенням Мокротинської сільської ради № 4 "Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян" від 05.09.2010 року відстань шириною 2,60 м по обидві сторони господарств від житлових будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 для влаштування під"їздної дороги до садиби ОСОБА_1 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 і частково за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: с. Мокротин, вул. Кут-1, будинок № 85, Жовківського району Львівської області.

Зобовязати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинити дії, які порушують право власності ОСОБА_1 та усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні будинковолодінням за адресою: с. Мокротин, вул. Кут-1, будинок № 85, Жовківського району Львівської області шляхом демонтажу самочинно встановлених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 огорожі та воріт, а також у влаштуванні Войтюком Романом Володимировичем під"їздної дороги до його садиби зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 і частково за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: с. Мокротин, вул. Кут-1, будинок № 85, Жовківського району Львівської області.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 судовий збір в рівних частках в розмірі 230,00 грн. сплачених ним при подачі позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Зеліско Р. Й.