Справа № 339/478/14-ц
Провадження № 22-ц/779/993/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання нікчемним кредитного договору та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Болехівського міського суду від 24 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду від 24 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Встановлено нікчемність укладеного договору №б/н від 08 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»:

- на користь ОСОБА_2 300 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом по складанню позовної заяви;

- судовий збір в дохід держави в сумі 243, 60 грн.

У зустрічному позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Апелянт незгідний з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати.

Апелянт зазначив, що відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Також апелянт вказав, що суд не врахував, що позивач не спростовує факт отримання коштів, що і підтверджується випискою по руху коштів, що були внесені обов'язкові платежі за кредитним договором до 2014 року.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд визнав кредитний договір недійсним, проте в супереч положенням цивільного кодексу не зазначив про наслідки передбачені ч.1 ст.216 ЦК, згідно з якою загальним правилом недійсності правочину є двостороння реституція.

На думку апелянта, суд в рішенні повинен був зазначити, що позивач зобов'язаний повернути другій стороні - Банку у натурі все, що він одержав на виконання цього правочину, а саме грошові кошти у розмірі 2 543, 85 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання нікчемним кредитного договору в повному обсязі та задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідач отримав у банку кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3000 грн. зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору (а.с.140-141). Сума заборгованості згідно виписки по лицьовому рахунку станом на 17 січня 2015 року становить 2 543, 85 грн. З зазначеного рахунку вбачається рух коштів по даному картковому рахунку з якого за період з 08 серпня 2011 року по 01 березня 2013 року знято 6 469, 75 грн. та за період з 08 серпня 2011 року по 12 червня 2014 року поповнено на суму 4 293, 15 грн. (а.с.149-153).

Умовами чинності правочину є дотримання ряду вимог, відповідно до ст. 203 ЦК України, якою, в тому числі, є і наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин.

Відповідно до вимог ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

В той же час, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Згідно довідки районного психіатра від 13.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_3, перебуває на обліку у психоневрологічному кабінеті Болехівської ЦМЛ з 1987 року, є інвалідом 2-ї групи з приводу психічного захворювання та отримує лікування (а.с.10) .

Рішенням Болехівського міського суду від 01 лютого 2001 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний недієздатним з моменту набрання рішення законної сили, тобто в даному випадку з 12 лютого 2001 року.(а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради від 20 лютого 2001 року позивача ОСОБА_2 призначено опікуном над визначеним недієздатним ОСОБА_3 (а.с.13). Призначена недієздатному ОСОБА_3, пенсія виплачується опікуну - позивачу по справі. (а.с.11).

Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними" слід виходити з того, що визнання правочинів недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб'єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до положень п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Однією з загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 статті 203 ЦК України).

Частинами 1,2 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Таким чином в ході судового розгляду встановлено, що підписаний 08 серпня 2011 року кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» з однієї сторони і ОСОБА_3 був підписаний недієздатною особою, а саме ОСОБА_3, який в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Частиною 1 ст. 226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст.221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним.

Як зазначалося вище, позивач ставить питання про визнання правочину недійсним.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Нормами частини 1 статті 226 встановлено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

У відповідності до пункту 2 частини 3 зазначеної статті опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що укладений 08 серпня 2011 року договір №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та недієздатною особою ОСОБА_3, не є дрібним побутовим, а тому є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України шкода завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Як встановлено в ході судового розгляду і це підтверджується матеріалами справи зокрема актом обстеження матеріально-побутових умов від 20 березня 2015 року позивач ОСОБА_2, яка є опікуном над недієздатним ОСОБА_3, належним чином виконує покладені на неї обов'язки опікуна (а.с.167).

В судовому засіданні ОСОБА_2 ствердила, що вона проживає в одному будинку з сином, який має доступ до всіх кімнат в будинку в тому числі до кімнати в якій зберігаються документи. Про те, що останній взяв паспорт та уклав кредитний договір їй не було відомо.

Як встановлено в ході судового розгляду до ОСОБА_3, який будучи визнаний недієздатним, перебуває на обліку у психоневрологічному кабінеті Болехівської ЦМЛ з 1987 року, є інвалідом 2-ї групи з приводу психічного захворювання та отримує лікування не застосовувались фізичні заходи обмеження або ізоляції, тобто заборона у вільному пересуванні та відвідуванні громадських місць згідно ст.8 Закону України "Про психіатричну допомогу" (а.с.10).

Предметом укладеного договору були грошові кошти, які отримав недієздатний ОСОБА_3, шляхом зняття з кредитної карточки. Вказані кошти не збереглися.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність вини опікуна ОСОБА_2 у вчиненні недієздатним ОСОБА_3 правочину, а саме кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Обгрунтовано та згідно вимог чинного законодавства, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відсутністю винної поведінки опікуна ОСОБА_2 у вчиненні недієздатним ОСОБА_3 правочину (кредитного договору №б/н від 08 серпня 2011 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 24 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

М.Д. Горейко