У х в а л а

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування збитків, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року й ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування збитків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 4 470 грн 83 коп. пені за користування грошима позивача протягом 42 днів (з 2 лютого 2009 року до

16 березня 2009 року); 11 074 грн 71 коп. упущеної вигоди протягом 190 днів

з 2 лютого 2009 року до 11 серпня 2009 року); 7 419 грн 30 коп. - 3 % річних та інфляційні витрати за період з 2 лютого 2009 року до 11 серпня 2009 року, а всього 22 964 грн 84 коп.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 11 грудня 2014 року в частині вимог щодо стягнення з ПАТ «Родовід Банк» пені скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені за користування грошовими коштами та упущеної вигоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг строку позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом, врахувавши, що постановою НБУ від 13 березня 2009 року № 138 та від 18 березня 2009 року № 142 у ВАТ «Родовід Банк» було призначено тимчасову адміністрацію, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців та наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення платежу, з 2 лютого 2009 року, з дати прийняття платіжного доручення, до 16 березня 2009 року, до дня введення мораторію.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування коштами за період з 1 грудня 2008 року (день закінчення дії договору) до 11 серпня 2009 року (день виплати коштів), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що абз. 6 п. 2.3. Договору передбачено, що у разі не витребування вкладником вкладу зі спливом строку, встановленого п. 1.1. цього Договору (1 грудня 2008 року), банк нараховує та виплачує вкладнику проценти у розмірі, встановленому банком в такий період часу для банківських вкладів на вимогу, починаючи з 1 грудня 2008 року до дня, який передує поверненню вкладу або списанню з рахунку з інших підстав, а в даному випадку підтверджене доказами звернення до банку з вимогою про повернення вкладу відбулося 2 лютого 2009 року.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук