АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Чобіток А.О.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Свіци Оксани Анатоліївни в інтересах Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року

в справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 р. Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року провадження у справі за вказаним позовом закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва й отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Звертаючись у суд з позовом, Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва посилалося на те, що ОСОБА_2 за період з 03.04.2014 р. по 30.04.2014 р. переплачено пенсію, в сумі 1508 грн. 90 коп., яка у добровільному порядку ним не повернута.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що вимоги позивача не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з положеннями норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст.17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити із того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України.

Ураховуючи положення ст. 1 ЦПК України та ст. 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що в спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, тому його належить розглядати згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України, за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладені обставини, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Свіци Оксани Анатоліївни в інтересах Управління пенсійного фонду України задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа №758/14201/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6331/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.