Справа № 440/561/14 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/783/992/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"

Ковальчук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Буського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Райффайзен Банк Аваль" звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення з відповідачів 241014.58 грн. заборгованості за кредитним договором.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість в сумі 234395,68 грн. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що позивачем безпідставно в односторонньому порядку збільшено процентну ставку за користування кредитом за період з 04.08.2008 року до 23.13.2009 року із 12,5% до 17%, а тому, виходячи з положень ст.ст. 1049, 1054 ЦК України відповідачі мали сплачувати відсотки за користування кредитом за період безпідставного підняття процентної виходячи з розміру 12,5%. А оскільки оплата за кредитним договором проводилась виходячи з відсоткової ставки 17%, то утворилася переплата, що свідчить про відсутність заборгованості, а відтак і підстав для пред"явлення позову. Висновки суду про те, що на момент пред"явлення позову та прийняття рішення прострочена заборгованість становить 10491,78 грн., і це є підставою дострокового припинення кредитного договору та стягнення суми залишку кредиту та відсотків за його користування, суперечить встановленим судом обставинам. Апелянт вважає безпідставним посилання суду на ст.601 ЦК України, якою передбачено зарахування зустрічних позовних вимог, оскільки відповідачі з такою вимогою до банку не зверталися. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення Ковальчук Л.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданн

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_5, у зв"язку з невиконанням зобов"язань за кредитним договором по сплаті кредитних коштів склалася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка є поручителем за кредитним договором. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення пені суд виходив з пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого за усіма права та обов'язками є позивач, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №010/08-3/3287, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 500000.00 грн. у відповідних траншах зі сплатою 12,5% річних за його користування на строк до 30.10.2017 року.

На забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, 31 жовтня 2007 року, між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачкою, ОСОБА_6, було укладено договір поруки №010/08-3/3287/2, відповідно до умов якого відповідачка зобов'язалась перед банком відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_5 за кредитним договором №010/08-3/3287 від 31.10.2007 року.

9 липня 2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_6 було укладено Додаткову угоду № 1 до вищевказаного Договору поруки від 31.10.2007 року, відповідно до якої поручитель ОСОБА_6 надала свою згоду на збільшення процентної ставки за кредитним договором від 31.10.2007 року, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя без внесення будь-яких змін до договору, а порука розповсюджується на збільшену процентну ставку.

23 грудня 2009 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" уклав із відповідачем ОСОБА_5 додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 31.10.2007 року з додатком № 1 до цієї угоди, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо встановлення процентної ставки за користування кредитом в розмірі 24% річних, а також сторонами було погоджено, що кредитна заборгованість повинна погашатись згідно встановленого Графіку погашення кредиту та сплати інших платежів, а 7 березня 2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до вищевказаного Кредитного договору з Додатком № 1 до цієї угоди, у якій сторони підтвердили розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 24% річних, а також погодили Графік погашення кредиту та сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти ОСОБА_5 отримував траншами, отримавши сукупно 380 000.00 грн.,що доводить виконання банком обов"язку про надання кредитних коштів, отримання коштів відповідачем ОСОБА_5, ні його представником, не заперечувалося.

Відповідно до п. 15.1 кредитного договору погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у розмір та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу позивача чи шляхом безготівкового перерахування коштів на позичковий рахунок банку.

Судом встановлено, що зобов"язань за кредитним договором щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків відповідач ОСОБА_5, не виконав, а відтак він разом з поручителем з врахуванням положень вищезазначених договорів кредиту та поруки несуть солідарну відповідальність за їх невиконання.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 10.01.2014 р. за відповідачем ОСОБА_5 рахується заборгованість в розмірі 241014.58 грн., з яких, тіло кредиту - 210841.78 грн., відсотки - 23553.91 грн., пеня - 6618.90 грн. Наявний у справі розрахунок заборгованості відповідачами не спростований, на спростування такого ними не надано альтернативного розрахунку наявності заборгованості станом на 10.01.2014 року чи відсутності такої заборгованості.

Із розрахунку, наявного в матеріалах справи вбачається, що прострочена відповідачем сума кредиту становить - 10491.78 грн.

Заперечуючи щодо задоволення позову та в апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що у період з 01.08.2008 р. до 23.12.2009 р., з врахуванням того, що розмір відсоткової ставки був незаконно збільшений з 12.5% до 17%, а кредит погашався ним з врахуванням збільшеної відсоткової ставки, а відтак відповідач здійснив переплату, що спростовує висновок суду про наявність заборгованості та відсутність підстав для застосування п.1.9.1 кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В запереченні на позов відповідач навів свій розрахунок заборгованості за період з 01.08.2008 року до 01.12.2009 року, і яким, на його думку, підтверджується переплата коштів.

Разом з тим зазначена у розрахунку інформація (заперечення на позов) є необґрунтована, без розрахунку та обгрунтування зазначених у ньому сум, у розрахунку не зазначено, з чого, з яких конкретно сум виходив відповідач, розраховуючи суму заборгованості, що свідчить про недоліки такого розрахунку.

Дотримуючись положень ч.4 ст. 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з"ясування обставин справи, колегія суддів у судовому засіданні 26.01.2015 р. роз"яснила представнику відповідача право надати альтернативний розрахунок до розрахунку наданого позивачем, з обгрунтуванням зазначених у ньому сум.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, зобов"язавшись в судовому засіданні 26.01.2015 р., на вимогу суду надати обґрунтування зазначеного у запереченні на позов розрахунку, з якого, на думку апелянта, вбачається відсутність у нього заборгованості по сплаті кредиту та відсотків та підтверджується їх переплата у період з 01.08.2008 р. до 23.12.2009 р., в наступне судове засідання, призначене на 09.02.2014 р., не з"явився, і розрахунок суду не подав, про причини неявки та невиконання вимоги суду не повідомив.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_5, його представником, на спростування розрахунку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не було надано альтернативного обгрунтованого розрахунку заборгованості по сплаті коштів за кредитним договором, а зазначений у запереченні на позов розрахунок, колегія суддів з врахуванням положень статей 58, 59 ЦПК України, не вважає належним та допустимим доказом на підтвердження відсутності заборгованості ОСОБА_5 у зв"язку з переплатою коштів у період з 01.08.2008 р. до 23.12.2009 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що апелянтом не спростовано належними та допустимими доказами розрахунку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" по заборгованості відповідача по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами станом на 10.01.2014 року, а відтак доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором є необгрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції про підставність позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неправомірність підняття ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в період з 01.08.2008 року до 23.12.2009 року процентної ставки з 12.5% до 17% з підстав недотримання банком вимог 1.4.1.7.1, 1.4.1.7.2, 1.4.1.7.3 кредитного договору №010/08-3/3287, оскільки таке спростовується копією листа ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про збільшення розміру процентної ставки з 12,5% до 17%, списком поштових відправлень та квитанцією про сплату за відправку поштової кореспонденції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про підставність позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.