Справа № 128/4440/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

при секретарі Воробей В.М.,

за участю:

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 53/100 частки земельної ділянки та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 53/100 частки земельної ділянки, який в подальшому було уточнено (а.с. 201-203), посилаючись на те, що з 26.01.1974 року вона перебувала із відповідачем у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_5 25.05.1993 року відповідачем було отримано дозвіл на проведення будівництва № 5 та розпочато будівництво житлового будинку. 20.07.1994 року ним була приватизована земельна ділянка та в подальшому було отримано Державний акт на право приватної власності на землю від 30.06.1998 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.2007 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На час розірвання шлюбних відносин житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 являвся спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2013 року, яке набрало законної сили 11.06.2013 року, було визнано за нею право власності на 53/100 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 відповідно до 2-го варіанту (доля другого співвласника) експертного висновку за №1815/1816/1817 від 09.02.2010 року Вінницького КНДІСЕ, до складу якого входить: сходова клітина 1-1, площею 4,2 кв.м; лоджія 1-7, площею 5 кв.м; кімната 1-8, площею 26 кв.м; ванна 1-9, площею 4,3 кв.м; туалет 1-10, площею 1,4 кв.м; кімната 1- 11, площею 15,9 кв.м; гардероб 1-12, площею 3,6 кв.м; тамбур 1-13, площею 3 кв.м; кімната 1-14, площею 16 кв.м; підвал III, площею 11,2 кв.м; підвал IV, площею 24,8 кв.м; у загальному користуванні знаходиться 1/2 частка ґанку (що складає 52/100 частки по житловому будинку); 1/2 частка сарая-гаража-літньої кухні «Б»; 1/2 частка погреба «п/Б». 28.06.2013 року на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2013 року за нею було проведено державну реєстрацію права власності на 53/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. 53/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами позивача розміщено на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд загальною площею 0,1482 га, право власності на яку оформлено на ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю. ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку, перебуваючи на той час у шлюбі з позивачем. Таким чином, при переході до неї на права власності на 53/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 до неї також переходить і право власності на 53/100 частки земельної ділянки, що становить 0,0785 га. В зв'язку з викладеними вище обставинами ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0785 га, яка розташована по АДРЕСА_1, у межах згідно з планом, визначеного за варіантом 2 додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» №106 від 29.09.2014 року, оскільки цей варіант являється найбільш оптимальним, виготовлений з дотриманням норм та правил у сфері землеустрою, надає можливість сторонам безперешкодного проходу та проїзду з вул. Центральної та АДРЕСА_1, здійснювати нормальне обслуговування ними житлового будинку, господарських будівель і споруд, не порушує їх законних прав та інтересів на землю, визначених пропорційно до розміру часток права власності у спільному майні будинку та споруд. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки, мотивуючи позовні вимоги тим, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 у 1993 року ним було отримано земельну ділянку, площею 0,1482 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в 1994 році дану земельну ділянку приватизовано, а в 1998 році він отримав державний акт на вказану земельну ділянку. Будівельні роботи по зведенню споруд виконував самотужки, при допомозі друзів та батьків, про що зазначено у рішенні суду. Договору про створення спільної сумісної власності між ним і ОСОБА_1, що змінив би за їхньою згодою правові відносини на вищевказану земельну ділянку, відсутній, а тому правових підстав змінити даний режим у судовому порядку в суду немає.53/100 частка по будівлях склалась технічно, а до розподілу земельної ділянки за таким співвідношенням не правомірно при тому, що земельна ділянка площею 0,1482 га належить йому - ОСОБА_3 Згідно розподілу по судовій будівельно-технічній експертизі № 1815/1816/1817 від 09.02.2010 року його 1/2 частка ганка технічно перейшла в користування ОСОБА_1, в такому разі ОСОБА_1 повинна компенсувати йому кошти в сумі 763,00 грн. В зв'язку з викладеними вище обставинами ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до суду та просить розподіл земельної ділянки площею 0,1482 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності, виконати згідно відкорегованої план-схеми, виконаної судовою будівельно-технічною експертизою за № 1815/1816/1817 від 09.02.2010 року, лише за його згоди. Стягнути з ОСОБА_1 додатково відступ від частки в будинковолодінні в розмірі 5568,00 грн., а також за вже виконані будівельно-ремонтні роботи в розмірі 2685,00 грн., вартість 1/2 частки ганку в сумі 763,00 грн., не стягувати з нього судових витрат.

Ухвалою суду від 05.03.2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянкиприйнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 53/100 частки земельної ділянкита об'єднано їх в одне провадження.

21.01.2015 року ОСОБА_3 подав до суду доповнення до зустрічної позовної заяви, в яких просить стягнути з ОСОБА_1 шляхом виплати йому додатково до суми, вказаної в зустрічній позовній заяві від 12.12.2013 року, для ізольованого використання виділеними дольовими частками в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 за виконані будівельно-ремонтні роботи суму коштів в розмірі 1643 грн.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених в уточненій позовній заяві. ОСОБА_1 пояснила, що у будинку спочатку було два входи, але ОСОБА_3 свій вхід замурував, а через деякий час зробив інший. ЇЇ син за свої кошти також проводив будівельні роботи у будинку. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку за варіантом 2 додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи від 29.09.2014 року. Її представник ОСОБА_2 також пояснив, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок та земельну ділянку та після розірвання шлюбу рішенням суду було визначено частку житлового будинку та виділено її в натурі. Вважає, що варіант 2 додатку 2 судової земельно-технічної експертизи від 29.09.2014 року є більш оптимальним, оскільки згідно даного варіанту є окремі входи та виходи до будинку. Щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 ОСОБА_1 та її представник заперечували, просили суд відмовити в його задоволені з тих підстав, що ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів того, що ремонтні роботи проводились саме ним, експертизу на яку посилається він, не можна брати до уваги, оскільки вона стосується саме житлового будинку.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 просив відмовити. Крім того, просив висновок експерта не брати до уваги, так як, на його думку, експертиза проведена з грубим порушенням чинного законодавства. Зазначив, що не заперечує, щоб за ОСОБА_1 було визнано право власності на частину земельної ділянки, але лише в тому варіанті, який пропонує він.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка працює головним спеціалістом відділу кадастру Управління Держземагенства у Вінницькому районі, суду показала, що для отримання витягу з Державного земельного кадастру подається заява. Витяг отримують громадяни не пізніше 14 днів з дня подачі такої заяви. Особисто вона ніякого відношення до витягу з технічної документації не має, вона формувала витяг з електронного документа, а інформацію у електронний документ вносить виконавець. Вона лише присвоює кадастровий номер земельній ділянці, який мають право отримати замовник та виконавець. Заключивши договір з інститутом землеустрою, він, як виконавець робіт, має право на отримання кадастрового номеру. Вся інформація формується автоматично на диску, який формує виконавець робіт. Витяг з державного земельного кадастру не є правовстановлюючим документом. Чи приходив ОСОБА_3 за витягом, сказати точно не може, оскільки пройшло багато часу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду, яка працює інженером-землевпорядником ДП «Вінницький НДП інститут землеустрою», показала, що начальник відділу надав їй документи для роботи і вона виготовляла технічну документацію на земельну ділянку. Вона на місцевість не виїжджала, оскільки робить лише технічну документацію, а на місцевість виїжджає зйомщик та обміряє. Їй надали копію паспорта, ідентифікаційний номер, державний акт на земельну ділянку та відомості про адресу, на підставі яких вона виготовила технічну документацію. Вона не має права на отримання витягу з державного земельного кадастру, а лише власник має право на отримання даного витягу.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, про що свідчить копія рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.05.2007 року (а.с.15).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1482, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 30.06.1998 року (а.с. 7).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 53/100 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 відповідно до 2-го варіанту (доля другого співвласника) експертного висновку за №1815/1816/1817 від 09.02.2010 року Вінницького КНДІСЕ, до складу якого входить: сходова клітина 1-1, площею 4,2 кв.м; лоджія 1-7, площею 5 кв.м; кімната 1-8, площею 26 кв.м; ванна 1-9, площею 4,3 кв.м; туалет 1-10, площею 1,4 кв.м; кімната 1- 11, площею 15,9 кв.м; гардероб 1-12, площею 3,6 кв.м; тамбур 1-13, площею 3 кв.м; кімната 1-14, площею 16 кв.м; підвал III, площею 11,2 кв.м; підвал IV, площею 24,8 кв.м; у загальному користуванні знаходиться 1/2 частка ґанку (що складає 52/100 частки по житловому будинку); 1/2 частка сарая-гаража-літньої кухні «Б»; 1/2 частка погріба «п/Б» (а.с.10). Дане рішення набуло законної сили 11.06.2013 року.

Як вбачається із копії рішення Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 17.07.2013 року № 144 «Про перейменування поштової адреси житлового будинку», у зв'язку із упорядкуванням адреси житлового будинку, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3, змінено поштову адресу з територія Якушеницької сільської ради вул. Барське шосе, 3-й км на адресу АДРЕСА_1 (а.с.182).

На підставі зазначеного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2013 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 53/100 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.11). Таким чином, ОСОБА_1 є власником 53/100 частки будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2011 року позовом ОСОБА_3 було задоволено частково та виділено ОСОБА_3 на праві приватної власності 48/100 частки житлового будинку б/н, що розташований в с. Березино, Вінницького району Вінницької області 3-й км Барського шосе, що за 2- варіантом (доля 1-го співвласника) експертного висновку за № 1815/1816/1817 від 09.02.2010 року Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (Вінницьке відділення) складається з кімнати - 1-2 площею -19,1 кв.м, ванни - 1-3 площею 5,5 кв.м, туалету - 1-4 площею 1,9 кв.м, кімнати - 1-5 площею 13,6 кв.м, кімнати - 1-6 площею 25, 7 кв.м, підвалу - І площею 5,6 кв.м, підвалу - II площею 11,3 кв.м, підвалу - V площею 19,2 кв.м, у тому числі вхід у підвал, у загальне користування надати ґанок (1/2 частина) виділити 1/2 частку погрібу «п/Б», та 1/2 частку сараю-гаражу-літньої кухні під літерою «Б». Також рішенням суду визначено, що для ізольованого користування виділеними дольовими частинами співвласникам необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: - при необхідності улаштувати дверний проріз для входу у приміщення 1-6; улаштувати проріз у приміщенні 1-1 для входу у підвал; закласти дверний проріз між приміщеннями півалу І та підвалу II; улаштувати проріз для входу у приміщення погрібу «п/Б» із приміщення гаражу; улаштувати перегородку у приміщенні погрібу «п/Б»; співвласникам виконати ремонтно-будівельні роботи по улаштуванню інженерних електропостачання та опалення. ОСОБА_1 компенсувати шляхом виплати ОСОБА_3 відступ від частки в будинковолодінні в розмірі 14 147 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю, виділ в натурі по 1/4 частці будинковолодіння, встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено (а.с.105-107). Вказане рішення, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2011 року залишено без змін (а.с.108, 109).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянки виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.02.2015 року № 6-2цс15 яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тому суд вважає, що спірна земельна ділянка з моменту отримання і реєстрації державного акту є об'єктом права власності і предметом поділу між співвласниками, тому ОСОБА_1 вірно обрано спосіб захисту її права на отримання у власність відповідної частини земельної ділянки, застосувавши до правовідносин сторін норму частини четвертої статті 120 ЗК України.

Визначаючись щодо варіантів розподілу земельної ділянки площею 0,1482 га, домоволодіння АДРЕСА_1 суд вважає, що обставинам даної справи, принципам законності та справедливості відповідатиме варіант № 2 (додаток 2) висновку судової земельно-технічної експертизи № 106 від 29.09.2014 року, оскільки він надає можливість ОСОБА_1 та ОСОБА_3 безперешкодного проходу та проїзду з вулиць Центральної та АДРЕСА_1, здійснювати нормальне обслуговування сторонами житлового будинку, господарських будівель та споруд, не порушує законних прав та інтересів сторін на землю, визначених пропорційно до розміру часток права власності у спільному майні будинку та споруд.

13.01.2015 року ОСОБА_3 подав заперечення на висновок № 106, складений 29.09.2014 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, так як, на думку ОСОБА_3, при проведенні експертизи не були дотримані вимоги діючого законодавства та нормативних актів згідно земельного законодавства.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.01.1998 № 53/5, строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу). Строк проведення експертизи починається з робочого дня, наступного за днем надходження матеріалів до експертної установи, і закінчується у день складання висновку експерта (повідомлення про неможливість надання висновку). Якщо закінчення встановленого строку проведення експертизи припадає на неробочий день, то днем закінчення строку вважається наступний за ним робочий день. У строк проведення експертизи не включається строк виконання клопотань експерта, усунення недоліків, допущених органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що висновок експерта № 106 є належним, допустимим та остовірним доказом.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 суд приходить до такого висновку.

Частиною третьої статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, судом встановлено, що ним, як позивачем за зустрічним позовом, не доведено, що його права, свободи чи інтереси були порушені. Показами свідків, які були допитані судом за клопотанням ОСОБА_3, також не встановлено порушення прав ОСОБА_3 Розрахунки щодо коштів, витрачених на виконані ремонтно-будівельні роботи, та компенсації різниці за відступ від частки в будинковолодінні, зроблені ОСОБА_3, нічим не підтверджені, а також не доведено необхідності у здійсненні таких робіт. тому суд дійшов висновку, що зустрічний позов є необґрунтованим, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення права ОСОБА_3, тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним ОСОБА_1 відповідно до квитанції № к2/R/33 від 27.08.2013 року сплачено судовий збір в розмірі 229,41 грн. (а.с. 1), а також відповідно до квитанції № k2/M/38 від 22.04.2014 року сплачено судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 3100,00 грн. (а.с.а.с.220), тому зазначені судові витрати підлягають стягненню на користь ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 356, 364, 367 ЦК, ст. ст. 87, 88, 120 ЗК ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 360-7ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 0,0785 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель загальною площею 0,1482 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1 у межах згідно з планом, визначеним за варіантом 2 додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз», № 106 від 29.09.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в загальній сумі 3329 (три тисячі триста двадцять дев`ять) грн. 41 коп., які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 229,41 грн. та витрат на оплату за судову експертизу в розмірі 3100 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська