Провадження номер 2/741/129/15
Справа № 741/249/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

30 квітня 2015 року Носівський районний суд в складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Селищенської сільської ради Носівського району, ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

До Носівського районного суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом Селищенської сільської ради Носівського району, ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_5 нікчемним.

В позовній заяві позивачі вказали, що 20 березня 2014 року помер їх батько ОСОБА_5. Після смерті батька вони в установлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини, а через деякий час їм стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_4 на підставі заповіту, посвідченого секретарем Селищенської сільської ради.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_6 пояснив, що посадові та службові особи, яким надається право посвідчувати заповіти, визначаються рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Таке повноваження може бути надане лише особам, які займають посаду у виконкомі відповідної ради згідно п.2 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України. Вказана інструкція затверджена наказом міністерства юстиції України від 25.08.94 р.№22)5, зареєстрованого в міністерстві юстиції 26.10.1994 року, яка діяла на момент посвідчення заповіту ОСОБА_5

Представник позивачів пояснив, що 19 серпня 2009 року ОСОБА_7 ОСОБА_8 була обрана секретарем Селищанської сільської ради, але рішення виконкому сільської ради не приймалось на уповноваження її на вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не наділяє секретаря ради та виконавчого комітету ради правом вчинення нотаріальних дій. Розпорядженням Селищенського сільського голови від 19.08.2009 року №50, яке відсутнє в архівному фонді Носівської РДА, на секретаря Селищенської сільської ради ОСОБА_7 покладено обов»язки за вчинення нотаріальних дій.

Представник позивачів пояснив, що на його думку відповідно до ст.42 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський , селищний, міський голова не уповноважений призначати на вчинення нотаріальних дій.

Представник позивачів пояснив, що на його думку заповіт ОСОБА_5 був посвідчений не уповноваженою особою, а тому його необхідно визнати нікчемним.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримували позов.

Відповідач представник Селищенської сільської ради сільський голова Петренко ОСОБА_9 пояснив, що ще 31 травня 2007 року він підписав розпорядження, яким затвердив посадові обов»язки працівників сільської ради, в тому числі секретаря сільської ради. Серед інших обов»язків секретар сільської ради уповноважена вчиняти нотаріальні дії. Прийняття такого розпорядження здійснено в межах ст.ст.42, 59 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Петренко ОСОБА_9 пояснив, що 19 серпня 2009 року вісімнадцята сесія п»ятого скликання Селищенської сільської ради припинила повноваження секретаря сільської ради ОСОБА_4 ОСОБА_10 в зв»язку з відбуттям її у відпустку по догляду за дитиною і секретарем Селищенської сільської ради та виконавчого комітету обрали ОСОБА_7. І в цей же день він підписав розпорядження №50, яким поклав відповідальність за вчинення нотаріальних дій на секретаря виконкому ОСОБА_7, хоча ще його розпорядженням від 31.07.2007 року про функціональні права і обов»язки працівників сільської ради на новообраного секретаря виконкому автоматично покладається функція вчинення нотаріальних дій. Тому на його думку немає підстав для визнання заповіту ОСОБА_5 нікчемним.

Відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_11 позов не визнав і пояснив, що в кінці лютого 1990 року ОСОБА_5 залишив у с.Роздольному Носівського району свою дружину і перейшов жити в сусіднє село Селище до його матері, вступивши таким чином у фактичні шлюбні відносини. 18 березня 1990 року вони відмітили 60 річчя ОСОБА_12 і через деякий час на одному подвір»ї вони збудували невеликий будинок, в якому став жити ОСОБА_12 з його матір»ю, а він з дружиною та дітьми жили в іншому будинку. Ще за чотири роки до смерті ОСОБА_5 сказав йому, що він піде в сільську раду і напише заповіт, яким заповість йому своє майно. ОСОБА_5 скаржився, що його діти від нього відмовились, за двадцять років вони ні разу його не провідали і не поцікавились як йому живеться. Через деякий час ОСОБА_12 йому повідомив, що він ходив у сільраду і підписав заповіт, яким своє майно заповів йому. 20 березня 2014 року ОСОБА_5 у віці 84 роки помер і 19 вересня 2014 року він подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Допитана як свідок ОСОБА_7 ОСОБА_8 дала показання, що 19 серпня 2009 року вона була обрана секретарем Селищенської сільської ради та секретарем виконкому. Вона була ознайомлена з посадовими обов»язками секретаря сільської ради і одним з пунктів її повноважень було право вчиняти нотаріальні дії. Вона пам»ятає, що в 2010 році до неї в сільську раду приходив ОСОБА_5 і підписав заповіт, який своє майно заповів ОСОБА_4 ОСОБА_11

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно ст.42 ч.4 п.2 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова організовує в межах, визначених цим законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету,

згідно п.7 сільський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету,

згідно п.20 сільський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.

В матеріалах справи є чотири документи, які були прийняті з метою організації роботи секретаря виконкому по вчиненню нотаріальних дій:

1) це розпорядження сільського голови від 31 травня 2007 року, яким затверджено посадові обов»язки працівників сільської ради, в тому числі секретаря сільської ради, де вказано, що на секретаря сільської ради покладається обов»язок по вчиненню нотаріальних дій,

2) це рішення сесії Селищенської сільської ради від 19.08.2009 року про обрання ОСОБА_7 секретарем Селищенської сільської ради,

3) це рішення сесії Селищенської сільської ради від 19.08.2009 року про покладення обов»язків секретаря виконавчого комітету Селищанської сільської ради на секретаря сільської ради ОСОБА_7 ОСОБА_8,

4) розпорядження сільського голови с.Селище про покладення відповідальності на вчинення нотаріальних дій на секретаря виконкому ОСОБА_7 ОСОБА_8

В судовому засіданні представник позивачів поставив під сумнів законність розпорядження сільського голови №50 від 19.08.2009 року, поскільки в архіві Носівської райдержадміністрації немає вказаного розпорядження. Представник позивачів висловив думку, що вказане розпорядження виготовлено «заднім числом».

З даного питання сільський голова пояснив, що ніхто вказане розпорядження заднім число не виготовляв, а діюче законодавство не передбачає здачі в районний архів документів, які регулюють кадрову діяльність сільської ради, але в архіві сільської ради вказані документи зберігаються 75 років.

Щодо архівної справи то вказане питання регулюється законом України «Про національний архівний фонд та архівні установи», де в ст.31 вказано, що державні органи, органи місцевого самоврядування, державні і комунальні підприємства, установи та організації створюють архівні підрозділи для тимчасового зберігання архівних документів, що нагромадились за час їх діяльності, використання відомостей, що містяться в цих документах, для службових, виробничих, наукових та інших цілей, а також для захисту прав і законних інтересів громадян. Зазначені юридичні особи передають документи поточного діловодства до своїх архівних підрозділів у порядку, встановленому міністерством юстиції України.

30 листопада 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1242, якою затвердив типову інструкцію з діловодства у центральних органах виконавчої влади, місцевих органах виконавчої влади. У вказаній постанові пунктом 3 рекомендовано органам місцевого самоврядування розробити і затвердити власні інструкції з діловодства відповідно до інструкції.

В судовому засіданні Селищенський сільський голова пояснив, що вказана інструкцію була затверджена тільки 23 березня 2012 року, а до цього інструкції не було.

12.04.2012 року міністерство юстиції України видало наказ «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» і у вказаному наказі зазначено, що посадові інструкції діють до їх заміни новими. Тобто, розпорядження №34 Селищенського сільського голови від 31.05.2007 року щодо функціональних обов»язків секретаря сільської ради дійсне і на сьогодні, бо іншого розпорядження ніхто не видавав.

Допитана як свідок начальник архівного відділу Носівської РДА Олещенко ОСОБА_13 дала показання, що до 2011 року не було розподілу номенклатури справ з основної діяльності та особового складу тому основна маса архівних документів зберігались в сільських радах.

За таких обставин суд робить висновок, що підозра представника позивачів щодо дати виготовлення розпорядження №50 від 19.08.2009 року являється необґрунтованою.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі не надали доказів, які б свідчили про обґрунтованість їх вимог, а відповідачі надали достатньо доказів, які свідчать про необґрунтованість вимог позивачів.

Посилання представника позивачів на ту обставину, що посадові особи, яким надається право посвідчувати заповіти визначаються рішенням виконавчого комітету відповідної ради не заслуговують на увагу, поскільки рішення з цього питання приймалось сесією сільської ради, яка наділена більш широкими повноваженнями ніж виконком сільської ради. Тому відхилення від вищезазначеної інструкції не можуть бути підставою для висновку, що секретар Селищенської сільської ради не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України,

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Селищенської сільської ради Носівського району, ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_5, посвідченого 12.02.2010 року секретарем виконкому Селищенськї сільської ради нікчемним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий