АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Аршакян Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка - Крим», треті особи - Департамент будівництва та житлового забезпечення (головне управління житлового забезпечення) Київської міської державної адміністрації, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», Лучистівська сільська рада Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсними та скасування свідоцтв, витребування майна, вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила задовольнити її вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.06.2015 року (Т.7 а.с.195-199).

В мотивування вимог посилалася на те, що у період шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів подружжя придбано наступне майно: будівлю рекреаційного призначення блок № 3 в літ. А загальною площею 223,2 кв. м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою - АДРЕСА_3 вартістю 90 170 грн; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 150,6 кв. м. вартістю 2 821 943 грн; гаражний бокс НОМЕР_1 площею 18,7 кв. м. по АДРЕСА_4 вартістю 249 537 грн; квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 155,5 кв. м. вартістю 3 490 042 грн.

Зазначила, що 26 січня 2009 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» до складу учасників товариства введені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та вказано про внесення ОСОБА_5 до статутного фонду спірного майна. В подальшому на ім'я товариства на вищевказане майно було видано свідоцтва про право власності. Про вказані дії їй стало відомо після розірвання шлюбу з відповідачем. Постановою Вищого Господарського суду України від 20 квітня 2011 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26 січня 2009 року визнано недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року - позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нерухоме майно:

- будівля рекреаційного призначення блок № 3 в літ. А, загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3;

- квартира АДРЕСА_2, що складається з 4-х кімнат, жилою площею 99,7 кв.м., загальною площею 150,6 кв.м.;

- гаражний бокс НОМЕР_1 площею 18,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_4;

- квартира АДРЕСА_1, що складається з 4-х кімнат, жилою площею 89,8 кв.м., загальною площею 155,5 кв.м.

Скасовано: Свідоцтво про право власності на будівлю рекреаційного призначення блок № 3 в літ. А, загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, видане виконавчим комітетом Лучистівської сільської ради 16.03.2009 року на підставі рішення виконавчого документа Лучистівської сільської ради від 26.02.2009 року №17;

- Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, видане Головним управління житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1148-С/ЮКП від 20.07.2009 року;

- Свідоцтво про право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 площею 18,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_4, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1146-С/ЮКП від 20.07.2009 року;

- Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1148-С/ЮКП від 20.07.2009 року.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_3 Ѕ частину будівлі рекреаційного призначення блок № 3 в літ.А, загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 155,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 209 281 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 820 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив його з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що висновок про оригінальність підпису ОСОБА_3 в протоколі загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.09 року зроблений на підставі судової експертизи оригіналу протоколу загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.09 року, на підставі якого відбулася реєстрація нової редакції статуту ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим», а, відповідно, і реєстрація права власності за ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» на спірні об'єкти нерухомого майна.

Згідно з мотивувальною частиною постанови Вищого господарського суду України від 20.04.11 року у справі №2-3/2742-2010, висновок про часткову недійсність рішення загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.09 року судом касаційної інстанції було зроблено на підставі того, що вирішення решти організаційних питань порядку денного ЗЗУ ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року щодо діяльності ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим у його новому складі було здійснено за участю лише одного з подружжя - ОСОБА_3 без наявності у неї відповідних повноважень від її чоловіка - ОСОБА_2, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 60 Закону України «Про господарські товариства». Тобто, судом касаційної інстанції було взято до уваги факт підписання ОСОБА_3 протоколу загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка- Крим» від 26.01.2009 року, у протилежному ж - суд не міг би дійти висновку, що, підписуючи протокол загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.09 року, у ОСОБА_3 були відсутні повноваження робити вказане від імені ОСОБА_2 Цих же висновків дійшов Господарський суд АРК у своєму рішенні від 16.04.13 року у справі №5002-20/1772-2011. Зокрема, вказаним рішенням встановлено, що спірне майно було передано до статутного капіталу ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» за наявності згоди ОСОБА_3, внаслідок чого ОСОБА_3 стала учасником товариства.

Крім того, факт підписання протоколу загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» від 26.01.09 року здійснено саме ОСОБА_3 підтверджується окремим висновком судової експертизи («Заключение КНИИСЄ № 2999 от 05.11.2010 года по хозяйственному делу № 2-3/2742-1010»), дане ще і є преюдиційним фактом, який не підлягає доказуванню, позаяк встановлений у межах господарських справ №2-3/2742- 2010 та №5002-20/1772-2011.

Зазначив, що жодних доказів, які б підтверджували факт проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі, яка згідно з резолютивною частиною рішення йому виділена, ні позивачем, ні її представниками до суду не надано. Як встановлено з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.06.15р., квартира за адресою АДРЕСА_1, належить ТОВ «СМД Консалтинг» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданому 23.08.13; відомості про власника гаражного боксу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, відсутні. Дані Інформаційні довідки не були надані до суду першої інстанції, проте вони мають значення для справи, оскільки встановлюють факт належності нерухомості, щодо якої здійснено розподіл, третім особам і що суд при прийнятті рішення повинен був встановити.

На момент винесення оскаржуваного рішення власниками нерухомості, яку розділено між подружжям, були треті особи, серед яких ОСОБА_1, ТОВ «СМД Консалтинг» та інші невстановлені особи. При цьому суд оскаржуваним рішенням, зокрема, скасував свідоцтва про право власності на перелічену нерухомість, які вже не були актуальними, оскільки власниками нерухомості є інші особи, аніж ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим», яке було лише проміжним власником.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.14 року у справі № 6-23246св14 встановлено факт передання спірного майна до статутного фонду ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим», при цьому таке передання відбулося також за рішенням загальних зборів учасників ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим», оформленого протоколом від 23.01.09 року, який недійсним не визнавався та який підписний в т.ч., ОСОБА_3, що свідчить про наявність волі позивача на відчуження вказаного майна та намір передати його у статутний капітал товариства.

Факти, які б свідчили про недобросовісність набуття громадянином ОСОБА_1 чи ТОВ «СМД Консалтинг» або про викрадення у ОСОБА_3 чи втрату нею спірного майна, в матеріалах справи відсутні. А тому єдина можливість витребувати спірне майно у поточних власників та повернути його у власність подружжя можлива виключно на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України: тобто, тільки у випадку, якщо спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_3 не з її волі іншим шляхом.

Також зазначив, що правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно спірного майна підлягають регулюванню не нормами Сімейного кодексу України, а нормами Законом України «Про господарські товариства» та ст. 144 ЦК України, про що вказано судом у своїй ухвалі від 17.12.14 року у справі №6-23246св14. Натомість суд першої інстанції, переглядаючи справу на новому колі, даних вказівок не врахував та розглядав справу за нормами Сімейного кодексу, чим допустив порушення норм ч. 4 ст. 338 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В своїй скарзі представник ОСОБА_2 зазначив, що суд, виносячи рішення у справі та здійснюючи поділ майна, що не перебувало у спільній сумісній власності подружжя, натомість перебувало у власності третіх осіб, не витребував вказане майно, чим допустив порушення норм цивільного законодавства, зокрема ст. 388 ЦК України.

Поточні власники спірного майна зобов'язані повернути це майно у власність подружжя з метою його поділу, а тому ОСОБА_3 зобов'язана або довести їх недобросовісність, або наявність фактів, що перелічені в п. 1-3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Крім того, на момент винесення оскаржуваного рішення власниками нерухомості, яку розділено між подружжям, були треті особи. При цьому суд оскаржуваним рішенням, зокрема, скасував свідоцтва про право власності на перелічену нерухомість, які вже не були актуальними, оскільки власниками нерухомості є інші особи, аніж ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим», яке було лише проміжним власником.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 свою скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники позивача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог відповідно до ст. 69, 70 Сімейного кодексу України щодо розподілу спільного майна подружжя.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що з 17 липня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу (а.с. 16 т.1), який рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 26 березня 2009 року було розірвано (а.с. 17 т.1). 30 червня 2009 року Залізничним відділом актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 18 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за №1930, ОСОБА_2 купив чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 155,5 кв.м. (а.с. 10-11 т.1).

27 липня 2006 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Лимаренко О.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2346), ОСОБА_3 прийняла у власність будівлю рекреаційного призначення блок №3 в літ. А загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в АДРЕСА_3. (а.с. 148-151 т.1).

На підставі свідоцтва про право власності від 19 вересня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (а.с.29 т.1), квартира АДРЕСА_2 загальною площею 150,6 кв.м. належить ОСОБА_3

19 вересня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на гаражний бокс НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 (а.с. 217 т. 1).

Згідно з нормою ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України НОМЕР_1 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Так сторонами по справі не заперечується і матеріалами справи підтверджується, що за час шлюбу сторонами було набуто наступне майно: будівля рекреаційного призначення блок № 3 в літ. А, загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою - АДРЕСА_3., вартістю 90 170 гривень; квартира АДРЕСА_2, загальною площею 150,6 кв.м. вартістю 2 821 943 гривні; гаражний бокс НОМЕР_1 площею 18,7 кв.м. по АДРЕСА_4 вартістю 249 537 гривень; квартира АДРЕСА_1 загальною площею 155,5 кв.м. вартістю 3 490 042 гривні. Загальна вартість спільно придбаного майна становить 6 651 692 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 ставила питання про поділ вказаного майна, оскільки зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому воно підлягає поділу у судовому порядку внаслідок відсутності домовленості у вирішенні спору у добровільному порядку.

Крім того, без її згоди відповідачем було передано спірне майно до статутного фонду ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим».

З матеріалів справи убачається, що 26 січня 2009 року рішенням зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» (а.с.152,т.1) в склад учасників товариства введено ОСОБА_2 затверджено його внесок у статутний капітал товариства у виді квартири АДРЕСА_1 за згодою дружини ОСОБА_3 Також в склад учасників товариства введено ОСОБА_3, затверджено її внесок у статутний капітал товариства у виді квартири АДРЕСА_2, гаражного боксу НОМЕР_1 по АДРЕСА_4, будівлі рекреаційного призначення блок №3 в літ. А на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в АДРЕСА_3. за згодою чоловіка ОСОБА_2

У протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року (а.с. 20-21 т.1) зазначено, що ОСОБА_2 призначено на посаду директора товариства, збільшено статутний капітал товариства до 1 000 000 гривень, розподілено частки учасників у статутному капіталі товариства в рівних частинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також зазначено про внесення нерухомого майна до статутного капіталу в рахунок своїх вкладів ОСОБА_3 - вищевказаної будівлі рекреаційного призначення, квартири АДРЕСА_2 та гаражного боксу НОМЕР_1 по АДРЕСА_4, а ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_1.

Протокол підписали - голова зборів - ОСОБА_4 та секретар зборів - ОСОБА_3 Даний протокол є чинним і ніким не оспорювався.

Відповідно до акту прийому-передачі майнових внесків учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року (а.с. 19 т.1) учасники передали до статутного капіталу товариства, а директор ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» прийняв майнові вклади: від ОСОБА_3 - будівлю рекреаційного призначення блок №3 в літ. А на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в АДРЕСА_3., квартиру АДРЕСА_2, гаражний бокс НОМЕР_1 по АДРЕСА_4, та від ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1.

23 липня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» (а.с.206 т.1) та на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 28 т.1).

26 лютого 2009 року Лучистівською сільською радою м. Алушта Автономної Республіки Крим у зв'язку з внесенням в статутний капітал ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» майна винесено рішення № 17 про оформлення права власності за ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» на будівлю рекреаційного призначення блок №3 в літ. А загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с. 156 т.1).

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.03.2009 року, виданого виконавчим комітетом Лучистівської сільської ради м.Алушта Автономної Республіки Крим на підставі рішення виконавчого комітету Лучистівської сільської ради від 26.02.2009 року за №17, будівля рекреаційного призначення блок №3 в літ. А загальною площею 223,2 кв.м. на території житлового рекреаційного кооперативу малоповерхової забудови «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в АДРЕСА_3. належить ТОВ «НВЦ «Геодинаміка-Крим» на праві приватної власності (a.c. 158 т.1).

Постановою Вищого Господарського суду України від 20.04.2011 року за №2-3/2742-2010, залишеною без змін Постановою Верховного Суду України від 05 грудня 2011 року, (т. 4 a.c.105-109) рішення загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26 січня 2009 року в частині збільшення статутного капіталу товариства, про порядок формування часток нових учасників у статутному капіталі товариства, про затвердження статуту товариства у новій редакції та про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_2 визнано недійсним (а.с. 214-216 т.2).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Разом з тим, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 17.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є учасниками ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим», правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про господарські товариства» та ст. 144 ЦК України. На час звернення до суду позивач була учасником ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про передчасність вирішення судом питання про поділ майна подружжя, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія. Інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК встановлено, шо дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, шо належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 ЦК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК, ГК та Законом «Про господарські товариства».

За змістом ст. 113 ЦК та ст. 1 Закону «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Відповідно до ст. 12 Закону «Про господарські товариства» товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами.

За положеннями ст. 10 Закону «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 147 ЦК та ч. 1 ст. 53 Закону «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Отже, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення).

При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий власник частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частина прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частина майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні розміру придбаної ним частки.

Разом із тим з урахуванням положень ст. 115 ЦК, ст. 85 ГК та ст. 12 Закону «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника, й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному капіталі не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

З матеріалів справи убачається, що спірне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить до статутного фонду ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» і є їх власністю.

Тобто, ОСОБА_3 на час звернення до суду із позовом була учасником ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим», і майно, яке є предметом спору є його власністю, а тому воно не може бути поділене в натурі як нерухомі речі.

Лише за обставини, коли ОСОБА_3 не буде учасником товариства, то її право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно), або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства або половини майна, що залишилось після його ліквідації.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постановах Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2015 року, від 19 лютого 2014 p. у справі № 6-5цс14, від 3 липня 2013 p. у справі № 6-61цс13.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.11,12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відповідно до ст. 10,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позивач неправильно обрала спосіб захисту своїх прав, а суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Апеляційна інстанція також звертає увагу на те, що скасовуючи свідоцтва про право власності на спірне майно, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки представники позивача просили визнати їх недійсними, а вже згідно аудіозапису судового засідання від 08.06.2015 року, у судових дебатах вони просили скасувати свідоцтва, тоді як у відповідності до ч.8 ст. 193 ЦК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка - Крим», треті особи - Департамент будівництва та житлового забезпечення (головне управління житлового забезпечення) Київської міської державної адміністрації, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», Лучистівська сільська рада Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсними та скасування свідоцтв, витребування майна, вселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді