Справа № 546/255/15-ц
Номер провадження 2/546/176/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді - Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2015 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягти з відповідачів солідарно на його користь заборгованість по оплаті за послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2011 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 6726,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 1217,40 грн. та три відсотки річних на заборговану суму у розмірі 365,26 грн., а всього 8309,32 грн., та понесені ним судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі неналежно виконують умови договору по оплаті спожитих послуг з теплопостачання, внаслідок чого за період з 01.01.2011 року по 01.02.2015 року утворилася їхня заборгованість у розмірі, зазначеному вище.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити, і суду пояснив, що 02 липня 2003 року було укладено договір про надання послуг з теплопостачання. За період, зазначений в позовній заяві, лише у січні 2011 року було сплачено вартість наданих послуг у розмірі 177 грн., що, на його думку, є свідченням визнання відповідачами заборгованості та перериває перебіг позовної давності. ОСОБА_3 того, фактами переривання перебігу позовної давності є звернення позивача до Октябрського районного суду м. Полтави та до Решетилівського районного суду Полтавської області із заявами про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості. Із заявами про припинення надання послуг з теплопостачання відповідачі до позивача не зверталися. При розрахунку заборгованості було враховано право відповідача ОСОБА_2 на 50-відсоткову знижку на оплату вартості житлово-побутових послуг.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання для участі у розгляді справи не зявився, звернувся до суду із письмовою заявою, в якій проти задоволення позову заперечує, просить суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково у розмірі 3619,96 грн., що на його думку лежить в рамках позовної давності, заявив про застосування позовної давності до решти позовних вимог, і суду пояснив, що він є пенсіонером Збройних сил України і має право на 50-відсоткову знижку на оплату вартості житлово-побутових послуг. У 2002 році він вирішив купити для себе квартиру № 140 в будинку № 28, розташованому по вул. Степового Фронту в м. Полтаві. Оскільки він перебував на черзі на отримання житла від держави, щоб не втратити своє право на отримання житла, договір купівлі-продажу квартири за згодою відповідача ОСОБА_3 було оформлено на останнього. Також від імені ОСОБА_3 було і укладено договір з позивачем про надання послуг теплопостачання від 02 липня 2003 року. Відповідач ОСОБА_3 в цій квартирі ніколи не проживав і житлово-комунальними послугами не користувався. В цій квартирі проживає і користується послугами з теплопостачання він. Він звертався до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із заявами про надання пільг по оплаті послуг та перерахунок вартості цих послуг за минулі роки, але лише у 2011 році йому почали надавати 50-відсоткову знижку. Тоді він вирішив взагалі не оплачувати вартість отриманих послуг з теплопостачання.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та

перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»:

1. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

2. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо);

послуги з управління будинком, спорудою, групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 19 «Про житлово-комунальні послуги»:

1. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 цього Закону передбачене право споживача отримувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, яке кореспондується з визначеним пунктом 5 частини 3 цієї статті обовязком споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг теплопостачання у виді централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2002 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру № 140 в будинку № 28, розташованому по вул. Степового Фронту в м. Полтаві. Даний факт визнаний обома сторонами і, крім того, підтверджується наданими обома сторонами копіями договору купівлі-продажу (а.с. 39-40, 51-52). Таким чином відповідач ОСОБА_3 є власником даної квартири.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає в даній квартирі і є споживачем послуг з теплопостачання, що визнано самим відповідачем ОСОБА_2 та підтверджується наданими сторонами копіями довідок (а.с. 35, 54).

Обома сторонами визнано, і цей факт підтверджується наданими сторонами копіями договору про надання послуг теплопостачання (а.с. 37-38, 53), що 02 липня 2003 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір про надання послуг теплопостачання за адресою : АДРЕСА_1.

Із відзиву позивача на заперечення відповідача ОСОБА_2 проти позову (а.с. 44-45) та наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) вбачається, що за період з 01.01.2011 року по 01.02.2015 року відповідачами лише один раз, а саме- 27.01.2011 року було проведено оплату за спожиті послуги з теплопостачання. При цьому суд зауважує, що розмір цієї оплати не перевищує місячного розміру нарахованої до оплати суми, що саме по собі не може свідчити про визнання відповідачами всього боргу.

Нарахування розміру оплати послуг теплопостачання здійснювалося відповідно до нормативно-правових актів щодо встановлення тарифів на послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права вимагати від відповідачів сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних від простроченої суми, суд виходить з правових висновків Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, викладених в постанові від 30 жовтня 2013 року, де зазначено, що

закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦУК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Діючим законодавством не передбачені інші, більш чи менш тривалі строки позовної давності до вимог, викладених в даних позовах.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України:

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із наданої позивачем копії ухвали судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2014 року (а.с. 50) вбачається, що у квітні 2014 року позивач з порушенням правил підсудності звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_3 боргу за послуги з теплопостачання і цією ухвалою заяву було повернуто.

11 серпня 2014 року позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області із заявою про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 боргу за послуги з теплопостачання.

18 серпня 2014 року за цією заявою суддею Решетилівського районного суду Полтавської області було видано судовий наказ № 2-н/546/18/14.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року цей судовий наказ було скасовано.

Таким чином, звернення позивача до Решетилівського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу, за якою був виданий судовий наказ, перериває перебіг позовної давності. Разом з тим звернення позивача до Октябрського районного суду м. Полтави з порушенням правил підсудності, за яким заяву про видачу судового наказу заявнику було повернуто, перебігу позовної давності до вимог позивача не перериває.

За таких обставин, з урахуванням періодичності нарахованих до сплати сум, суд приходить до висновку, що в межах встановлених законом строків позовної давності лежать вимоги про стягнення заборгованості з 11 серпня 2011 року. Разом з тим позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.01.2011 року по 10.08.2011 року включно лежать поза межами позовної давності і, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності, задоволенню не підлягають.

Позивачем не надано суду доказів поважності причин пропущення позовної давності і не ставиться питання про поновлення строку позовної давності.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що відповідач ОСОБА_3 проживає за іншою адресою, не користується наданими позивачем послугами, а тому не зобовязаний сплачувати їх вартість, суд з огляду на приписи пункту 5 частини 3 статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та з урахуванням того факту, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири, суд не приймає, а тому приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 є належним відповідачем за цим позовом і зобовязаний солідарно з відповідачем ОСОБА_2 нести цивільно-правову відповідальність за невиконання договірних зобовязань.

Судом проведені розрахунки сум заборгованості відповідачів за надані послуги з теплопостачання, 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків з урахуванням індексів інфляції за період з 11.08.2011 року по 31.01.2015 року, розмір яких становить відповідно 5765, 28 грн., 271,63 грн. та 1067,39 грн., а всього 7104,30 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 261, 267, 509, 525, 526 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, суд,-

Р І Ш И В :

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за період з 11 серпня 2011 року по 31 січня 2015 року за послуги з теплопостачання у розмірі 5765 (пять тисяч сімсот шістдесят пять) грн. 28 коп., три проценти річних із заборгованої суми у розмірі 271 (двісті сімдесят одна) грн. 63 коп. та інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1067 (одна тисяча шістдесят сім) грн. 39 коп., а всього 7104 (сім тисяч сто чотири) грн. 30 коп.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з теплопостачання, трьох процентів річних та інфляційних збитків за період з 01 січня 2011 року по 10 серпня 2011 року включно відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Стягти з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 207 (двісті сім) грн. 06 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :