Справа №587/1916/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О.М .
Номер провадження 22-ц/788/1869/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2015 року про забезпечення позову

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2015 року забезпечено позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Передано ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на зберігання транспортний засіб - автомобіль марки КІА, модель Ceed 1,4, рік випуску - 2007, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого та зареєстрованого 10 листопада 2007 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Призначено відповідальною особою за зберігання автомобіля марки КІА, модель Ceed 1,4, рік випуску - 2007, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, керівника напрямку з управління основними засобами Департаменту з виведення неплатоспроможного банку з ринку ПАТ «ВіЕйБі Банк» Батича Б.І.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, зокрема, що суд не врахував ту обставину, що вартість належного йому автомобіля на даний час становить близько 200 000 грн., а не 91 950 грн., як вказав банк. Позовні вимоги щодо основної суми він визнає не в повному обсязі, в частині нарахування йому сум комісій та штрафу в загальному розмірі 8897,81 грн. вимоги є безпідставними та не визнаються ним повністю. У зв'язку з цим висновки суду про співмірність заявленого позову вартості автомобіля не відповідають дійсності.

Судом не враховано, що він є фізичною особою-підприємцем та використовує належний йому автомобіль в господарській діяльності, а саме - по наданню послуг з перевезення пасажирів, а тому передача вказаного автомобіля на зберігання позивачу позбавить його та інших осіб єдиного засобу до існування та подальшої сплати кредиту, оскільки у нього на утриманні перебуває неповнолітній син, він сплачує аліменти на свою другу дитину, яка мешкає окремо.

Не відповідають дійсності висновки суду про те, що перебування у нього автомобіля та його експлуатація може призвести до неможливості виконання рішення суду. Автомобіль є єдиним засобом для існування його родини, тому навіть у випадку його пошкодження він вимушений буде його відремонтувати, щоб продовжувати господарську діяльність.

Вважає, що передача автомобіля на зберігання уповноваженій особі позивача не гарантує збереження автомобіля.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

10 серпня 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 як позичальника та ОСОБА_5 як поручителя про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості в сумі 124 994 гр. за кредитним договором № 96 від 13 листопада 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 отримав у банку кредит в сумі 18 207, 92 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2014 року.

Крім того, 10 серпня 2015 року банк звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив передати банку на зберігання автомобіль марки КІА, модель Ceed 1.4, 2007 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого 10 листопада 2007 року, призначити відповідальною особою за зберігання вказаного автомобіля керівника напрямку (з управління основними засобами) Департаменту з виведення неплатоспроможного банку з ринку ПАТ «ВіЕйБі Банк» Батича Б.І.

Заяву банк мотивував тим, що 13 листопада 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №96, для забезпечення виконання якого між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір застави, згідно якого відповідач передав позивачу у заставу автомобіль марки КІА, модель Ceed 1.4, 2007 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого 10 листопада 2007 року.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 16 липня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 124 994 грн.

Вказаний автомобіль, який є предметом застави, знаходиться в користуванні боржника і перебуває в постійній експлуатації, а тому його вартість знижується внаслідок зносу.

Зниження вартості заставного транспортного засобу внаслідок його зносу та/або пошкодження, чи повна його втрата може спричинити неможливість його реалізації під час виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду або його реалізацію за більш низькою ціною, як наслідок, утруднить виконання рішення суду.

Банк посилався на те, що заставна вартість автомобіля, згідно договору застави, становить 91 950 гр., а ціна позову - 124 994 гр., а тому обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 7 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а в п. п. 2, 4 постанови роз'яснено, що, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті; розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги обгрунтованість застосування судом заходів забезпечення позову не спростовують.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він використовує автомобіль у підприємницькій діяльності по наданню послуг таксі є безпідставними, оскільки належних доказів вказаній обставині, зокрема, наявності у нього належно оформленого права на здійснення такого виду діяльності, як і у особи, яка надає йому інформаційні послуги в зв'язку з цим, він не надав.

Відповідач підтвердив в засіданні апеляційного суду те, що він дійсно припинив сплачувати кредит за рік до закінчення строку дії кредитного договору та не застрахував автомобіль як предмет застави відповідно до умов договору застави. Ця обставина підтверджує доводи банку про те, що за умови задоволення позовних вимог незастосування забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду за рахунок заставленого майна - автомобіля, який постійно експлуатується, знижується його вартість внаслідок зносу, а в зв'язку з відсутністю договору страхування існує ризик неможливості отримати страхове відшкодування у випадку його пошкодження, знищення, викрадення.

Посилання відповідача в скарзі на заниженість вартості автомобіля як предмета застави та на те, що він не згоден з сумою заборгованості, також не спростовують висновків суду, оскільки заставна вартість автомобіля зазначена відповідно до умов діючого договору застави, а доводи про необгрунтованість вимог банку можуть бути предметом розгляду спору по суті.

Доводи відповідача про відсутність у банку умов для зберігання автомобіля та на відсутність обов'язку щодо матеріальної відповідальності у працівника банку, призначеного відповідальною особою за зберігання автомобіля, спростовуються наданими банком - позивачем документами про наявність у нього умов для зберігання (а. с. 47 - 52). Крім того, автомобіль переданий на зберігання банку як юридичній особі в особі його працівника.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову у спосіб, який просив застосувати банк, враховуючи, що автомобіль є предметом застави, а тому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави банк як кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 -315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2015 року про забезпечення позову в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий -

Судді -