Справа №592/8414/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/33/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,

треті особи: Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, Сумська міська рада, ОСОБА_5,

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини паркану,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 10 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести частину самовільно побудованого шиферного паркану між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 від поворотної точки "Г" плану земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 і до сараю-гаражу, позначеного на плані присадибної ділянки під літерою "В" домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 114,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

На підставі договору дарування від 25 травня 1990 року позивачка ОСОБА_4 є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

Крім того, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,1000 га, за цією ж адресою - по АДРЕСА_2, - на якій знаходяться житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями (а.с.11).

Відповідачка ОСОБА_3 є власником ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці пл. 691 кв.м, на підставі договору довічного утримання, укладеного 19.04.2001 р. з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ас. 218, 220).

Власником іншої ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1 являється чоловік відповідачки - ОСОБА_7, - на підставі договору довічного утримання, укладеного 19.04.2001 р. з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ас. 217, 219).

Земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 мають спільну межу.

Позивачка ОСОБА_4 обґрунтовувала свій позов тим, що має у власності земельну ділянку розміром 0,10 га по АДРЕСА_2, на якій розташований належний їй житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Частину названої земельної ділянки безпідставно зайняла відповідачка, відгородивши її встановленим парканом. Просила суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, зобов'язати знести частину шиферного паркану довжиною 10 м, збудованого паралельно лінії А-Г, початок паркану від точки Г.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на вимоги ст. 90 ЗК України, виходив з того, що позивачка довела, що спірний паркан відповідачки знаходиться на її земельній ділянці, тим самим довела порушення свого права власності на земельну ділянку. Відповідачка не спростувала актів землевпорядних фірм "Кадастр" і "ГЕО", у яких зазначено, що її шиферний паркан знаходиться на земельній ділянці позивачки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилалась на те, що на її замовлення землевпорядними організаціями двічі виносились на місцевість межі належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_2. З цього приводу були складені відповідні акти, а саме :

Акт про встановлення (відновлення) та закріплення меж земельних ділянок в натурі та передачу межових знаків на зберігання землевласнику ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 від 23 липня 2013 року, виготовлений землевпорядною фірмою "Кадастр" ( ас. 48 );

Акт про встановлення (відновлення) та закріплення меж земельних ділянок в натурі та передачу межових знаків на зберігання землевласнику ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 від 13 жовтня 2014 року, виготовлений землевпорядною фірмою "Гео" ( ас. 162 ).

З Акту про встановлення (відновлення) та закріплення меж …від 23 липня 2013 року вбачається, що при відновленні меж земельної ділянки було встановлено, що від В-Г в точці Г не відповідає в відновленні межа на 82 см; від Г-А в точці 1 до суміжного землевласника 45 см; в точці 9 до суміжного землевласника 57 см (а.с.48).

З акту про встановлення (відновлення) та закріплення меж … від 13 жовтня 2014 року вбачається, що межа знаходиться у суміжного землекористувача на 82 см в точці 9 (точка Г) (а.с.162).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції у якості свідка був допитаний ОСОБА_9, який складав названі Акти від 23 липня 2013 року та від 13 жовтня 2014 року як працівник землевпорядної фірми "Кадастр" та землевпорядної фірми "Гео" .

Свідок ОСОБА_9, зокрема, прокоментував зміст названих актів та підтвердив, що під час винесення та закріплення меж земельних ділянок в натурі по АДРЕСА_2 було встановлено порушення межі по лінії А-Г, оскільки паркан, який розділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, зміщений на 82 см по "червоній лінії" ( тобто по лінії В-Г) і знаходиться не на межі, а на земельній ділянці АДРЕСА_2.

Названі докази відповідачка не спростувала, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про порушення прав позивачки та необхідність їх відновлення.

Рішення суду постановлене з дотримання вимог ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи відповідачки про те, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, виданому позивачці ОСОБА_4, межа між їх земельними ділянками визначена невірно, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в установленому законом порядку даний державний акт недійсним не визнавався.

При цьому слід зазначити, що за клопотанням відповідачки колегія суддів зупиняла провадження у даній справі для надання їй можливості оскаржити названий Державний акт у судовому порядку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2015 року, яке набрало чинності, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: управління Держземагентства у Сумському районі Сумської області, Землевпорядна фірма "Кадастр" про визнання рішення виконкому Сумської міської ради незаконним та державного акта недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не підтверджені належними доказами, а тому є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -