Справа № 323/318/15-ц
15.04.2015 року м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді А.А.Шудрика, при секретарі О.Д.Безштанківській, за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, -
03 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1.
Зазначений будинок належить позивачу на підставі договорів купівлі-продажу №395 від 22 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Подоляк B.J1. (згідно якого ОСОБА_2 було придбано 2/5 частини будинку АДРЕСА_1) та №2464 від 25 грудня 2014 року (згідно якого позивачкою було придбано 3/5 частини будинку АДРЕСА_1).
Зареєстрована позивач у належному їй будинку з 23 травня 2012 року, а фактично проживає з 2009 року, тобто більш ніж 5 років.
Після придбання будинку, позивачу стало відомо, що в ньому зареєстрована невідома їй особа ОСОБА_3 (відповідачка), з якою вона не знайома, та особисто ніколи не мала ніяких стосунків.
За весь час проживання позивача у вищезгаданому будинку, відповідачка в ньому не з"являлася. Де вона мешкає на сьогоднішній день ОСОБА_2 не відомо.
Той факт, що ОСОБА_3 зареєстрована у належному позивачу будинку, створює неабиякі незручності, адже відомо, що комунальні служби за свої послуги нараховують для сплати суми у відповідності не до кількості фактично проживаючих осіб, а до кількості фактично зареєстрованих осіб. Тому позивач несе додаткові зайві витрати.
Більш того, позивач як власниця будинку, не бажає, щоб у ньому були зареєстровані невідомі їй особи.
Так, згідно ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім "і за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Як зазначено в ч.І ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім 'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Крім того, згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.
У відповідності зі ст.41 Конституції України та ст.ст.319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительниці підтримав, прохає їх задовольнити з підстав вказаних в позові.
Звертаючи увагу, що Відповідач не з'явилася, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши Представника позивача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову.
Судом в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 є власницею будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договорами купівлі-продажу №395 від 22 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Подоляк B.J1. (згідно якого ОСОБА_2 було придбано 2/5 частини будинку АДРЕСА_1) та №2464 від 25 грудня 2014 року (згідно якого позивачкою було придбано 3/5 частини будинку АДРЕСА_1) (а.с.6-8, 11-12), а також Витягом з Державного реєстру правочинів №10287260 (а.с.9), Витягом про державну реєстрацію прав №31280173 (а.с.10), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31665215 (а.с.13-14).
Крім того, факт належності позивачу будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, стверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с.15-17)
Те, що Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, знаходить своє підтвердження згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1. (а.с.18-19).
На підставі акту, складеного головою квартального комітету 30 січня 2015 року, за адресою: АДРЕСА_1, відповідач не проживає, даний будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_2. (а.с.20).
Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно правила ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона не користується ним без поважних причин більше ніж шість місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є власницею будинку АДРЕСА_1, а відповідачка у зазначеному будинку не проживає протягом останніх 5 років, та жодних договорів про найм житла між сторонами не існувало та не існує, тому в останньої не має законних підстав для реєстрації місця проживання у належному позивачу будинку.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 11, 27, 31, 60, 110, 208, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : А.А.Шудрик