АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1741/15 Головуючий: 1 інстанції
· Категорія: інші Доповідач: Даниленко В.М.
10 лютого 2015 року м. Харків
Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:
Головуючого: судді - Даниленка В.М.,
Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,
за участю секретаря: Каменської Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова до ОСОБА_2 про стягнення переплати надмір виплаченої пенсії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2014 року позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 перебуває у нього на пенсійному обліку та одержує пенсію з 01.06.2011 року як інвалід 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
На виконання вищезазначеної постанови районного суду та виконавчого листа розпорядженням Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 16.08.2011 року відповідачу ОСОБА_2 була нарахована доплата до пенсії у розмірі 16 194,00 грн. за період з 01.06.2011 року по 30.09.2011 року з подальшою виплатою пенсії згідно судового рішення.
Таким чином, у відповідності до рішень судів сума щомісячної пенсії відповідача ОСОБА_2 після її перерахунку склала 24 887,64 грн. та була виплачена йому в жовтні 2011 року.
У подальшому пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, здійснювались управлінням виходячи з наявних фінансових ресурсів. Виплата доплати пенсії ОСОБА_2 у розмірі 16 194,00 грн., нарахованої згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 17.06.2011 року за період з 01.06.2011 року по 30.09.2011 року, буде проводитись за умови бюджетного фінансування.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 року було скасовано постанову Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2011 року, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, і відповідно суму доплати пенсії відповідачу ОСОБА_2 в розмірі 71 388,16 грн. - анульовано.
При цьому, при здійсненні цього перерахунку було встановлено, що за жовтень 2011 року має місце переплата пенсії відповідачу в розмірі 17 839,04 грн. (різниця між розміром виплаченої пенсії в сумі 24 887,64 грн. та розміром перерахованої пенсії з 01.10.2011 року в сумі 7 048,60 грн.).
Таким чином, на теперішній час загальна сума здійсненої управлінням переплати пенсії відповідачу ОСОБА_2, тобто сума пенсії, що виплачена йому понад розмір, встановлений законодавством, становить - 17 839,04 грн.
Посилаючись на вказані обставини, а також вважаючи, що зазначена сума грошових коштів, яка була отримана відповідачем ОСОБА_2, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова просив суд на підставі ст.ст. 257, 1212, 1214, 1215 ЦК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь переплату пенсії у розмірі 17 839,04 грн.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.
Зокрема, апелянт вказує на те, що в даному випадку фактично має місце цивільно-правовий спір про відшкодування шкоди, заподіяної державі в особі Пенсійного фонду України, а тому відповідно до ст. 1166 ЦК України, а також ст.ст. 1212, 1214 того ж Кодексу відповідач ОСОБА_2, який одержав надміру нараховану пенсію на підставі, яка згодом відпала, повинен повернути позивачу переплату цієї пенсії в розмірі 17 839,04 грн.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.
Особа, зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання вказаної норми закону є цивільно-правові відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 травня 2011 року у справі № 3-34гс11, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
Як встановлено по справі, відповідач ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та одержує пенсію з 01.06.2011 року як інвалід 2-ї групи відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Отже, правовідносини сторін регулюються нормами пенсійного законодавства, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова як на підставу заявлених ним позовних вимог.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються спеціальним законом, а саме: Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Порядок утримання надміру виплачених пенсій, визначений законодавцем у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини першої вказаної правової норми суми надміру виплачених пенсій стягуються в судовому порядку лише в тому випадку, якщо виплата цих сум була здійснена внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.
Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№ 1788-XII також передбачено, що суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові, стягуються виключно в тому разі, якщо ці виплати були здійснені внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо).
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався вказаними нормами матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами спору правовідносини, а тому встановивши, що переплата пенсії відповідачу ОСОБА_3 була здійснена Управлінням пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на підставі судового рішення, хоча в подальшому і скасованого в апеляційному порядку, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог за їх безпідставністю, оскільки зазначена переплата будь-яким чином не пов'язана з рахунковою помилкою позивача чи недобросовісністю відповідача, зловживанням з боку останнього, або надання ним недостовірних даних, які б могли призвести до надмірної виплати призначеної йому пенсії.
При цьому, судова колегія вважає доцільним звернути увагу й на те, що відповідно до статті 266 КАС України поворот виконання постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів допускається тільки в тому випадку, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про те, що в даному випадку фактично має місце цивільно-правовий спір про відшкодування шкоди, заподіяної державі в особі Пенсійного фонду України, а тому відповідно до ст. 1166 ЦК України відповідач ОСОБА_2, який одержав надміру нараховану пенсію, повинен повернути позивачу переплату цієї пенсії в розмірі 17 839,04 грн., то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, виходячи з наступного.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до цієї правової норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Тобто, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі об'єктивні факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка завдала шкоди, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв'язок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є об'єктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності, а тому лише наявність усіх вище перелічених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Однак, як вбачається з матеріалів цивільної справи, вони не містять належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 взагалі заподіяв будь-яку шкоду державі в особі Пенсійного фонду України, а переплата позивачем призначеної йому пенсії на суму 17 839,04 грн. є наслідком неправомірних дій чи бездіяльності, або протиправної винної поведінки останнього, в зв'язку з чим посилання апелянта на ст. 1166 ЦК України, як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, є недоречним та безпідставним.
Інші доводи апеляційної скарги позивача - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, що наведені на її обґрунтування та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та суб'єктивної його переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -
Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - відхилити.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: