Справа №1423/8348/2012 30.04.2015 30.04.2015 30.04.2015
Провадження № 22ц/784/230/15 Суддя першої інстанції Тішко Д.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Лопушанського О.І., Єрмакова А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (надалі - ТОВ «Укрпромбанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кіфа» (надалі - ТОВ «Кіфа»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

3 квітня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Кіфа» про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 липня 2007 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 млн. грн. для поповнення обігових коштів та на інвестиційні цілі зі сплатою процентної ставки 18% річних та строком до 21 липня 2017 року.

В той же день, в забезпечення виконання умов вказаного договору, ОСОБА_5, як позичальник, ТОВ «Укрпромбанк», як кредитор, та ТОВ «Кіфа», як боржник, уклали договір поруки № 12/МС/К-07-01, згідно умов якого позивач взяв на себе обов'язок перед банком відповідати за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що без його згоди, як поручителя 7 серпня 2008 року та 30 червня 2009 року до кредитного договору були внесені зміни, внаслідок чого збільшився його обсяг відповідальності, позивач просив суд на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України з 7 серпня 2008 року припинити договір поруки, укладений 24 липня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Кіфа» та ОСОБА_6

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва, занесеної до журналу судового засідання, від 19 червня 2012 року до часті у справі у якості співвідповідача залучено ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року, до якого ухвалою суду від 23 лютого 2015 року внесені виправлення, позов задоволено. Визнано припиненим з 7 серпня 2008 року договір поруки №12/МС/К-07-01 від 24 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк». Стягнуто з ТОВ «Український промисловий банк», ТОВ «Кіфа» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 35 грн. 76 коп. Додатковим рішенням цього ж суду від 12 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим задоволені та стягнуто на користь останнього 35 грн. 76 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило скасувати рішення суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З роз'яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частин першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 липня 2007 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 12/МС/К-07, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 2 млн. грн. з цільовим використанням - поповнення обігових коштів та на інвестиційні цілі, строком до 21 листопада 2017 року зі сплатою процентної ставки в розмірі 18% річних(а.с. 6-12).

Пунктом 9.1. кредитного договору передбачено, що у випадку зміни умов придбання кредитних ресурсів або порядку виконання зобов'язань сторін за цим договором - за погодженням з позичальником та його поручителем вносяться зміни до цього договору та до договорів забезпечення, протягом 10 календарних днів, з дати надіслання банком позичальнику відповідної пропозиції.

В той же день в забезпечення виконання умов вказаного договору, ОСОБА_5, як позичальник, ТОВ «Укрпромбанк», як кредитор, та ТОВ «Кіфа», як боржник, уклали договір поруки № 12/МС/К-07-01, згідно умов якого позивач взяв на себе обов'язок перед банком відповідати за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій (а.с.5).

7 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ТОВ «Кіфа» було укладено додатковий договір № 12/1/МС/К-07 до кредитного договору, відповідно до п.1 якого було збільшено розмір щомісячної комісії за управління кредитом з 0,06 до 0,17 процентів від суми кредиту, та на підставі п. 3 збільшено з 20% до 26 % річних процентну ставку, що нараховується у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її погашення(а.с.16).

Крім того, 30 червня 2009 року між ТОВ «Кіфа» та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір без номера про внесення змін до кредитного договору, за яким було змінено графік погашення заборгованості та п. 2.1 додатково встановлено, що у випадку невиконання позичальником умов п. 6.1.14 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом підвищується з 1 до 2 % річних (а.с. 17).

Відповідно до п.13 договору поруки всі зміни та доповнення до нього вносяться в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін та засвідчених печатками сторін.

Як свідчать матеріали справи, така додаткова угода між банком та ОСОБА_5, як поручителем про збільшення обсягу його відповідальності не укладалась. Встановлено лише, що ОСОБА_5, як директор ТОВ «Кіфа», підписував додаткові договори про внесення змін до кредитного договору.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, розміру комісії призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя та обґрунтовано визнав договір поруки припиненим.

Доводи ПАТ «Дельта Банку» про те, що ОСОБА_5 знав про внесення змін до кредитного договору та погодився з ними, оскільки підписував ці додаткові договори, як директор ТОВ «Кіфа», правильно судом першої інстанції не прийняті до уваги з огляду на те, що під час підписання додаткових договорів, позивач діяв як директор товариства, а не як поручитель. Як поручитель, він у спосіб, передбачений договором поруки, згоди на збільшення своєї відповідальності не давав.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Надання згоди директором товариства з обмеженою відповідальність, який є одночасно поручителем, на збільшення процентної ставки за надання товариством кредиту без дотримання зазначених вище вимог не свідчить про надання згоди на збільшення обсягу відповідальності як поручителя і тягне за собою припинення поруки.

Така правова позиція вбачається з постанови Верховного суду України від 5 червня 2013 року за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах по цивільній справі № 6-43цс13.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки про збільшення обсягу його відповідальності останній дізнався лише з позову, пред'явленого до нього ПАТ «Дельта банк» у грудні 2011 року, який ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2014 року залишено без розгляду.

Доводи апеляційної скарги в частині вказаних вище висновків районного суду фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ «Укрпромбанк» суд не звернув уваги на таке.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національний банк України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, внаслідок чого останній отримав право вимоги від боржників, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема і за договором поруки від 24 липня 2007 року (а.с.34-39).

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Укрпромбанк», додатковим рішення суду позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим задоволені, а відтак районний суд помилково задовольнив вимоги позивача до ТОВ «Укрпромбанк».

За таких обставин, рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Укрпромбанк» про визнання договору поруки припиненим на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, а також це рішення та додаткове рішення підлягають зміні в частині стягнення судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів, а саме - ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Кіфа» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору з кожного у розмірі 53,65 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2013 року в частині задоволення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою «Український промисловий банк» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Зазначене рішення та додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2015 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіфа» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з кожного на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 53 грн. 65 коп.

В іншій частині вказане рішення суду та додаткове рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: Судді: