Справа № 159/3159/15-ц Провадження № 22-ц/773/1311/15 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Категорія: 19 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Веремчук Л.М.,

при секретарі - Перебойчука Р.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Назарчука А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про визнання недійсним договору інвестиції на розвиток інфраструктури міста та стягнення сплачених коштів, за апеляційною скаргою відповідача виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ковельської міської ради про визнання недійсним договору інвестиції на розвиток інфраструктури міста та стягнення сплачених коштів. Вимоги обгрунтовані тим, що 15.06.2012 року між сторонами укладено письмовий договір №17 про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, за умовами якого позивач зобов'язаний перерахувати кошти інвестиційного внеску до цільового фонду соціально-економічного розвитку м.Ковель на рахунок міського бюджету єдиним платежом в сумі 11 220 грн. до 31.12.2012 року. Згідно договору об'єктом інвестицій є перенесення лінії електропередач та осушувальної канави в АДРЕСА_2. Позивач вказані кошти перерахував, однак вважає, що відповідач ввів його в оману під час укладення договору, запевнивши, що ці кошти будуть використані для покращення стану дороги, під'їзду до його земельної ділянки по АДРЕСА_1. Просив визнати недійсним інвестиційний договір з підстав передбачених ст.230 ЦК України та повернути йому сплачені кошти в сумі 11 220 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року позов в даній справі задоволено.

Визнано недійсним договір №17 про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, укладений 15.06.2012 року між ОСОБА_3 та виконавчим комітетом Ковельської міської ради.

Стягнуто з виконавчого комітету Ковельської міської ради в користь ОСОБА_3 сплачені за договором кошти в сумі 11 220 грн. та 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач виконавчий комітет Ковельської міської ради подав апеляційну скаргу, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній наведених.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правовий договір укладається рівноправними сторонами і має бути наслідком реалізації взаємовигідних інтересів, зміст договору не містить даних в чому полягає інтерес позивача, відповідач не довів того, що оспорюваний правочин не суперечить нормам цивільного законодавства.

Однак, ухвалюючи рішення у даній справі суд не з'ясував, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не зазначив і не встановив, яким актам цивільного законодавства суперечить зміст правочину, вийшов за межі заявлених позовних вимог. Зміст рішення суду не відповідає вимогам ст.215 ЦПК України.

Порушення норм процесуального права при ухваленні рішення призвели до неправильного вирішення справи з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що 15.06.2012 року між виконавчим комітетом Ковельської міської ради та ОСОБА_3 укладено договір про інвестиції на розвиток інфраструктури міста.

Як зазначено в п.1.1. Договору предметом цього договору є визначення для інвестора розміру інвестиційного внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Ковель у відсотковому відношенні від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта згідно рішення міської ради від 28.07.2011 року, який становить 11 220 грн.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що об'єктом інвестиції на розвиток інфраструктури є перенесення лінії електропередач та осушувальної канави в АДРЕСА_2.

Виконком міської ради зобов'язувався використовувати кошти згідно цільового призначення, а інвестор зобов'язувався перерахувати кошти до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста, який утворений органами місцевого самоврядування (п.п.2.1., 2.2. договору).

Оспорюваний договір від 15.06.2012 року укладений між сторонами на підставі Положення «Про надання земельних ділянок із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», затвердженого Ковельською міською Радою від 28.07.2011 року.

Пунктом 2.1, 3.1.5 цього Положення передбачено, що якщо громадяни при подачі заяви в одержані земельної ділянки висловили свою згоду на укладення в подальшому договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста, вони включаються в позачерговий інвестиційний список на отримання земельної ділянки у власність.

В пункті 8.9 Положення визначено, що кошти, отримані як інвестиційний внесок на розвиток інфраструктури міста використовуються для фінансування робіт щодо розробки та погодження містобудівної документації, організації і здійснення землеустрою, організації заходів, передбачених містобудівною документацією, створення і розвиток інженерно-транспортної інфраструктури відповідного мікрорайону, кварталу, здійснення благоустрою та водовідведення відповідного мікрорайону, кварталу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.02.2012 року ОСОБА_3 звернувся до Ковельського міського голови з заявою про надання у власність у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром приблизно 641 кв.м. по АДРЕСА_1. Одночасно повідомив, що він згідний на укладення в подальшому договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста.

Рішенням Ковельської міської ради від 14.06.2012 року ОСОБА_3 був включений в позачерговий інвестиційний список для отримання земельної ділянки із земель Ковельської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлових будинків та прийнято рішення щодо укладення з ним договору про інвестиції.

Рішенням Ковельської міської ради №27/29 від 23.08.2012 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 641 кв.м. по АДРЕСА_1 за рахунок земельної ділянки, що знаходиться в оренді ОСОБА_4

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору від 15.06.2012 року, укладеного між ним та виконавчим комітетом Ковельської міської ради, просив визнати зазначений договір недійсним з підстав вчинення його під впливом обману зі сторони відповідача та покликався на слідуючі обставини. При укладенні договору про інвестиції на розвиток інфраструктури міста відповідач його запевнив, що сплачені ним кошти будуть використані для влаштування дороги до його земельної ділянки. Також земельна ділянка, яка була йому надана, перебувала у його власності на підставі договору дарування. Повідомлення зазначених неправдивих обставин спонукали його до вчинення правочину.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції позивач не змінив підстави визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи лише за зверненням осіб та у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Також ч.3 ст.10 ЦПК України покладено обов'язок на кожну сторона довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи позивача про те, що відповідач йому повідомив, що сплачені ним кошти згідно договору будуть використані для влаштування дороги до виділеної йому земельної ділянки жодними доказами не підтверджені.

Навпаки, зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається використання коштів на перенесення лінії електропередач та будівництво осушувальної канави в АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до долученого до договору розрахунку від 15.06.2012 року, підписаним сторонами, розрахунок розміру коштів інвестиційного внеску визначений з загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - перенесення лінії електропередач та осушувальної канави (а.с. 11).

Дослідженими судом апеляційної інстанції доказами спростовані доводи позивача про те, що земельна ділянка, яка йому була виділена не належала до земель комунальної власності, а перебувала у його власності на підставі договору дарування.

З рішень Ковельської міської ради №37/7 від 25.04.2013 року про затвердження проекту землеустрою, №37/6 від 25.04.2013 року про припинення дії договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання за згодою сторін, договору оренди землі, укладеного між міською радою та ОСОБА_4 від 01.06.2010 року, технічної документації на земельні ділянки, які перебували у власності та на праві користування ОСОБА_4, ОСОБА_3 вбачається, що земельна ділянка позивачу площею 641 кв.м. надана із земель Ковельської міської ради, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 відповідно до договору оренди.

Земельна ділянка в розмірі 1000 кв.м., яка належала на праві власності ОСОБА_5, після його смерті успадкована ОСОБА_4, частина якої в дальнійшому подарована позивачу, є суміжною земельною ділянкою.

Отже, в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що правочин вчинено позивачем під впливом обману, а тому відсутні правові підстави для визнання договору недійсним з підстав заявлених позивачем.

У зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2015 року в даній справі скасувати з ухваленням нового рішення.

В позові ОСОБА_3 про визнання недійсним договору № 17, укладеного 15 червня 2012 року між ОСОБА_3 та Виконавчим комітетом Ковельської міської ради Волинської області відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: