АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5718/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1264/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2 про виселення із житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та кредит" - задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк фінанси та кредит» понесені судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення під час розгляду справи судом норм матеріального та процесуального права, недотримання банком вимоги про направлення та отримання нею вимоги про виселення, просить рішення скасувати та постановити нове про відмову в позові.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення скарги.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 червня 2012 року, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №З-39-2006 від 21 червня 2006 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 шляхом продажу її ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від свого імені будь-якій особі.

Після набрання рішенням законної сили, відповідач, яка зареєстрована в даній квартирі, продовжує в ній проживати.

Банк неодноразово направляв на адресу боржника вимоги про виселення, що підтверджується листом від 9 липня 2012 року, телеграмою від 13 жовтня 2012 року та повідомленням про намір продати предмет іпотеки від 22 серпня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин положеннями ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 Житлового кодексу Української РСР, прийшов до висновку про наявність підстав для виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із результатів системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення відповідача ОСОБА_2, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зокрема, твердження апелянта про те, що до неї ніколи не надходили ніякі вимоги чи телеграми банку про виселення, по - перше не ґрунтуються на матеріалах справи, по-друге вимога закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

В даному випадку, банк як іпотекодержатель звернувся до суду з вимогою про виселення відповідача на підставі судового рішення, яким вже звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, посилання апелянта на існування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року, якою залишено без змін ухвалу Київського районного суду м. Полтави про відмову банку в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, не впливає на вирішення іншого спору, а саме про виселення відповідача в порядку ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку», оскільки стосується стадії виконання іншого судового рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.