Справа № 159/1817/15-ц
Провадження № 2/159/617/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 06 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за договором позики та інфляційних витрат,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за договором позики та інфляційних витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 31.10.2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 доларів США з терміном повернення суми позики до 31.03.2014 року на умовах оплати відповідачем винагороди за користування грошовими коштами у виді 3% від суми позики щомісячно. Факт отримання відповідачем коштів в позику, а також зобов'язання щодо сплати 3% від суми позики щомісячно ОСОБА_2 підтвердив шляхом укладення договору. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу до дати, зазначеної у договорі, відповідач борг не повернув. Позивач вказує, що відповідачем було частково виконано грошове зобов'язання по сплаті відсотків та до 31 грудня 2014 року сплачено відсотки за користування грошовими коштами в розмірі, обумовленому договором. Починаючи з січня 2015 року та по даний час відповідачем відсотки не сплачено та суму боргу не повернуто, що спонукало позивача, з посиланням на норми ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України звернутись до суду з даним позовом. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 5000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на день звернення до суду складає 117250 гривень, інфляційні витрати за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року та за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року та відсотки за користування коштами в сумі 10552,50 гривень.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлений позов підтримують та просять його задоволити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення в справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч завчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З копії договору позики від 31 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США під зобов'язання повернення вказаних коштів до 31 березня 2014 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3 % на місяць.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд визнає, що між сторонами по справі, на підставі договору позики грошей, виникли правовідносини за договором позики, тобто відповідач ОСОБА_2 є позичальником, а позивач ОСОБА_1 позикодавцем і вказані правовідносини регулюються ст.ст. 1046-1051 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно укладеного договору позики, термін виконання зобов'язання відповідача перед позивачем настав 01 квітня 2014 року.

Судом встановлено, що всупереч вимогам договору та ст.1049 ЦК України, відповідач не повернув позивачу грошові кошти, тому позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 117250 гривень і дана вимога підставна та підлягає до задоволення.

Позивач вказує, що до 31 грудня 2014 року відповідач сплатив йому відсотки за користування позикою, а починаючи з січня 2015 року відсотки за користування грошовими коштами не сплачував.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченого суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, розмір відсотків обумовлений договором позики та складає 3% в місяць.

Отже, виходячи зі змісту договору позики, обрахування розміру процентів за користування грошовими коштами, переданими у позику під 3% в місяць за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 рік включно, тобто за 3 місяці буде складати 450 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти станом на 01.04.2015 року складає 10552,50 гривень.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Оскільки строк виконання договору сторонами було обумовлено до 31 березня 2014 року, починаючи з 01 квітня 2014 року, у позивача настає право на відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

В поданій позовній заяві позивач просить стягнути інфляцію за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року.

Індекс інфляції за 2014 рік складає: квітень 2014 року - 103,3 %, травень 2014 року - 103,8 %, червень 2014 року - 101 %, липень 2014 року - 100,4 %, серпень 2014 року - 100,8 %, вересень 2014 року - 102,9 %, жовтень 2014 року - 102,4 %, листопад 2014 року - 101,9 %, грудень 2014 року - 103 %.

Індекс інфляції за 2015 рік складає: січень 2015 року - 103,1 %, лютий 2015 року - 105,3 %, березень 2015 року - 110,8 %.

Інфляційні витрати судом обраховано виходячи з наступного: квітень 2014 року - (117250 х 103,3 %) - 117250 = 3869,25 гривень; травень 2014 року - (117250 х 103,8%) - 117250 = 4455,50 гривень; червень 2014 року - (117250 х 101,0 %) - 117250 = 1172,50 гривень, липень 2014 року - (117250 х 100,4 %) - 117250 = 469 гривень, серпень 2014 року - (117250 х 100,8 %) - 117250 = 938 гривень, вересень 2014 року - (117250 х 102,9 %) - 117250 = 3400,25 гривень, жовтень 2014 року - (117250 х 102,4 %) - 117250 = 2814 гривень, листопад 2014 року - (117250 х 101,9 %) - 117250 = 2227,75 гривень, грудень 2014 року - (117250 х 103,0 %) - 117250 = 3517,50 гривень, січень 2015 року - (117250 х 103,1 %) - 117250 = 3634,75 гривень, лютий 2015 року - (117250 х 105,3 %) - 117250 = 6214,25 гривень, березень 2015 року - (117250 х 110,8 %) - 117250 = 12663 гривень.

Таким чином, інфляційні втрати складають 45375,75 гривень, які в силу ст. 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому , відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. ст. 625, 1046 - 1051 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 117250 (сто сімнадцять тисяч двісті п'ятдесят) гривень, відсотки в сумі 10552 (десять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) гривні 50 копійок, суму витрат від інфляції в розмірі 45375 (сорок п'ять тисяч триста сімдесят п'ять) гривень 75 копійок, а всього - 173178 (сто сімдесят три тисячі сто сімдесят вісім) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судові витрати по справі в сумі 1731 (одну тисячу сімсот тридцять одну) гривню 78 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:Т. Д. Наваляний