22-ц/775/1226/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.

суддів Мироненко І.П., Лісового О.О.

при секретарі: Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: виконавчий комітет Маріупольської міської ради про виселення осіб з житлового приміщення,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» (далі: ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» ) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа виконавчий комітет Маріупольської міської ради про виселення осіб з житлового приміщення відмовлено.

ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк зазначив, що відмова в задоволенні позову з тієї підстави, що банк не зазначив інше постійне житло, яке необхідно надати відповідачам, які підлягають виселенню, є необґрунтованою оскільки згідно ст. 109 ЖК України, це жиле приміщення повинно бути зазначене в рішенні суду. Отже, суд повинен був встановити у судовому засіданні та вказати у своєму рішенні до якого саме жилого приміщення необхідно виселити відповідачів.

Представник ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» ОСОБА_5, діючий за довіреністю, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, діюча за довіреністю, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник третьої особи в судове засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наступного.

27 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1»», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №6572808, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 910000,00 гривень, з процентною ставкою 19,49 % річних, строком повернення до 27 червня 2023 року. Також з метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, між тими ж сторонами 27 червня 2008 року укладено іпотечний договір № 6572827, предметом іпотеки є житловий будинок №37 по вулиці Богдана в місті Маріуполі. (а.с.5-7, 10-14)

27 липня 2010 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок, що належить ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вимогами № MPL-61/1089, № MPL-61/1087, № MPL-61/1091 від 11 грудня 2014 року, банк повідомив відповідачів про необхідність звільнення житлового приміщення, а саме буд. 37 по вул. Богдана в м. Маріуполі Донецької області.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Якщо в іпотеку було передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановивши, що житловий будинок №37 по вулиці Богдана в місті Маріуполі був придбаний відповідачем ОСОБА_2 не за кредитні кошти та позивачем не зазначене інше постійне жиле приміщення, куди могли бути виселені відповідачі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову банку про виселення.

Доводи ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» банка про те, що суд повинен був встановити у судовому засіданні та вказати в рішенні суду до якого саме житлового приміщення підлягають виселенню відповідачі, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на закріплений в ст. 11 ЦПК України, принцип диспозитивності цивільного судочинства. Оскільки позивач в своєму позові не зазначив адресу жилого приміщення, куди підлягають виселенню відповідачі, не скористувався своїм право та не уточнив свої позовні вимоги, підстави для ухвалення рішення про виселення у суду першої інстанції були відсутні. Разом з тим, суд першої інстанції зясував, що відповідачі не мають право на отримання житлового приміщення в будинках державного житлового фонду, оскільки не перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст..ст. 307,308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: