У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 6 050 грн 88 коп., яка утворилась у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором від 21 березня 2007 року.

Свої вимоги мотивувало тим, що 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 1 400 грн зі сплатою 36% річних.

В порушення умов указаного кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 6 050 грн 88 коп., що складається із залишку заборгованості за кредитним договором в сумі 995 грн 08 коп., суми несплачених відсотків за користування кредитом 4 291 грн 47 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) в сумі 264 грн 33 коп.

Такі дії відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає неправомірними та такими, що не відповідають чинному законодавству і порушують його права, а тому просив задовольнити позов.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати указані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо необхідності витребування матеріалів справи та їх перевірки.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 266 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843307/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлює, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14 цс 14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В. Закропивний