Справа № 505/1232/15-ц
Провадження № 2/505/716/15р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о судді Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Котовської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Управління Держземагенства у Котовському районі Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно

встановив:

Позивач громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся 24.03.2015 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 01 червня 2014 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області, померла його матір, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 371540.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку ділянку площею 1,8954 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV - ОД №026111, виданого Головою Котовської райдержадміністрації Одеської області ОСОБА_4 09.03.2004 року, на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області від 16.12.2003 року №504/03 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на право приватної власності на землею за 6 №00243.

22 березня 2004 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_5 земельний пай, що належав її на праві приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV - ОД №026111.

Крім нього, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка своєю заявою до Котовської районної державної нотаріальної котори від 28.11.2014 року відмовилась від обов'язкової долі в спадщині (земельної ділянки) на його користь.

Згідно вимог ст. ст. 1269,1270 ЦК України, він у встановлений законом строк звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори з заявою від 18.06.2014 року про прийняття спадщини за заповітом після матері, ОСОБА_3. Була заведена спадкова справа № 196/2014р. номер у спадковому реєстрі 56205513 від 18.06.2014 року.

19 березня 2015 року Державним нотаріусом на належну спадкодавцеві на праві приватної ввасності земельну ділянку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, у зв'язку з неможливістю надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, лист нотаріуса від 19.03.2015 року №256/01-16 та листи управління Держземагенства у Котовському районі від 17.02.2015 року №32- 1504-0.12-1954/0/2-15 , про вартість земельної ділянки та № 32-1504-0.11-2255/0/2-15 про не визначення земельної ділянці кадастрового номеру. На успадковану земельну ділянку кадастровий номер не визначався.

Тому нотаріус рекомендував йому звернутись до суду для вирішення питання спадкування.

Виходячи з цього, просив суд постановити рішення яким визнати за ним в порядку спадкування за заповітом спадкоємця першої черги право власності на спадкову земельну ділянку матері.

Позивач в судове засідання не зявився. Надав заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності. На позовних вимогах наполягав.

Представник Котовської райдержадміністрації Одеської області, в особі в.о. голови РДА ОСОБА_7, надала заяву від 30.03.2015 року №01-31/620 про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в якій проти позову не заперечувала.

Представник Управління Держземагенства у Котовському районі Одеської області у судове засідання не зявився. Причин неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи у відсутність цього представника до суду не надходило. Заперечень до позовної заяви не поступило.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті.

Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно.

Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки).

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки.

Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру.

Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр».

На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством.

Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства.

Разом з тим, в порушення вимог ст.13 Закону України «Про оцінку земель», відсутні витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. На даний час, Управління Держземагенства у Котовському районі Одеської області, не може надати до Котовської нотаріальної контори витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки спадкової земельної ділянки, тому що відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення оцінки землі є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Також зазначена оцінка землі може проводитись на підставі договору, який укладається зацікавленими особами ( в даному випадку, згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій», це землевласник та землекористувач), в порядку встановленому законом. Оскільки рішення органів влади чи місцевого самоврядування про проведення оцінки вищезазначеної ділянки землі не має, а землевласник помер, то провести на даний час оцінку землі не представляється можливим.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належно оформленого ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру та ОСОБА_5 з технічної документації про нормативну грошову оцінку спадкової земельної ділянки, позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212-215 ЦПК України, ст.ст.15,1216,1225, 1233, 1261,1269,1296,1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01.06.2014 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 1,8954 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV - ОД №026111, виданого Головою Котовської райдержадміністрації Одеської області ОСОБА_4 09.03.2004 року, на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області від 16.12.2003 року №504/03 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на право приватної власності на землею за 6 №00243.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я