Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015 Справа №607/16785/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- за участю секретаря Горіної Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" звернулось в суд із позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що відповідачі в добровільному порядку не проводять оплату за отримані послуги. Просить стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 14403,39 грн., а також судові витрати по справі.

В судове засідання 26.03.2015р. представник позивача не з'явилась, однак подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. В попередніх судових засіданнях позов підтримала. Надала суду письмові пояснення з приводу позовних вимог, в яких зазначила, що КП "ТМТКЕ" надає пільги в розмірі 100-процентів щодо плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води мешканцю квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, як інваліду війни першої групи. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Оскільки зареєстровані члени сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є повнолітніми та згідно ст. 51 ЗУ "Про Державний бюджет на 2014 р" на них не поширюється дія пільги ОСОБА_1.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, 24.12.2014року подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги заперечують.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 26.03.2015р. не з»явився, подавши суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку із викликом до апеляційного суду Тернопільської області для розгляду іншої справи, однак не надав доказів поважності причин неприбуття в судове засідання. Подав письмове заперечення в якому вказав, що є інвалідом війни 1-ої групи та має право на 100-процентну знижку на користування комунальними послугами, однак позивач неправомірно нараховує йому та членам його сім»ї заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Просить відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_3, в судове засідання 26.03.2015р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Подав суду письмове заперечення в якому зазначив, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 1-ої групи, є власником квартири АДРЕСА_1. Також, за цією адресою зареєстровані та проживають члени сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 Відповідно до п.5 ч. 1. ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р., інвалідам війни надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Відповідно до ч. 2 ст.13 даного Закону пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Таким чином, сума боргу; нарахована КП «Тернопільміськтеплокомуненерго», не є правомірною, оскільки на ОСОБА_7 та членів його сім»ї поширюється 100% пільга на користування комунальними послугами. Отже, позовні вимоги, на думку відповідача, не є обґрунтованими. Також заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Представник третьої особи Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Петрик Ю.В. в судове засідання не з»явився, подав суду заяву в якій просив справу розглядати у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечив, надавши суду письмові пояснення в яких зазначив, що відповідно до чинного законодавства та законів України, 100-процентна знижка плати за користування житлово - комунальними послугами поширюється, в даному випадку, тільки на ОСОБА_1. Управління відшкодовує позивачу пільги ОСОБА_1 щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Згідно довідки №460 від 17 грудня 2013р., виданої ПП «Вікторія - М» в квартирі АДРЕСА_1, житловою площею - 29,7 кв.м., зареєстровані ОСОБА_1 1947р.н., ОСОБА_2, 1970 р.н., ОСОБА_3, 1991р.н., ОСОБА_4, 1969р.н., ОСОБА_5, 1991р.н.

Постачання теплової енергії та гарячої води до цієї квартири здійснює позивач комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго", у зв'язку з чим ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок для нарахування та оплати послуг за спожиту теплову енергію та гарячу воду НОМЕР_2.

ОСОБА_1 є інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням (безтермінове) НОМЕР_1 виданим 26.10.1995р. Управлінням соціального захисту Тернопільського міськвиконкому.

Між сторонами існує спір щодо оплати за житлово-комунальні послуги, який вже неодноразово розглядався судами першої та апеляційної інстанції. Сторони по різному тлумачать законодавство України щодо наявності чи відсутності пільг на оплату житлово-комунальних послуг у членів сім'ї інваліда війни першої групи.

Зокрема, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від квітня 2010 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2010р. по справі №2-90/10 в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Постановлено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 2897,94 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду в користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго». В позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Даним рішенням суду встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є лише ОСОБА_1 Його повнолітні дочки - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та повнолітні внуки - ОСОБА_3, ОСОБА_5 є членами його сім'ї, які проживають разом із ним. Право на пільги з оплати послуг подачі теплової енергії та гарячої води має лише власник квартири - ОСОБА_1, а не вищевказані члени його сім'ї. Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, то він повинен нести обов'язок зі сплати вартості послуг з подачі теплової енергії та гарячої води, якими користуються члени його сім'ї, що не мають права на пільги.

По справі №607/16785/14-ц, що розглядається за вищевказаним позовом, судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідачі не вносили плату за спожиті послуги, через що станом на 01.05.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 14 403,39 грн. (за період з 01.01.2009р. до 01.05.2014р.), про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість за опалення та гаряче водопостачання від 30.09.2014р.

На неодноразові попередження про сплату заборгованості, добровільно вказану суму відповідачами не сплачено.

Сума заборгованості нарахована позивачем з урахуванням 100% знижки для відповідача ОСОБА_1 на оплату комунальних послуг, передбаченої п. 5 ч. 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Дана пільга відшкодовується позивачу третьою особою.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи, проте необхідність задовольнити позов лише частково, у тому числі, у зв'язку із пропуском строку для звернення з позовом до суду без поважної причини. При цьому, суд виходив із наступних мотивів.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3, 4 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ №572 від 08.10.1992р., власники, наймачі жилих приміщень зобов'язані своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно із вимогами статті 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Власник майна, як це передбачає стаття 322 ЦК України, зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом.

Якщо жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Відповідно до п. 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надається 100% знижка оплати за користування комунальними послугами в межах норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних встановлених обставин, обов'язок щодо оплати вартості наданих позивачем усім мешканцям квартири (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5.) житлово-комунальних послуг, а саме теплової енергії та гарячої води, покладається на власника квартири ОСОБА_1, який, в свою чергу, вправі визначити участь інших мешканців квартири у даних витратах. При цьому, вартість наданих позивачем послуг повинна враховувати 100% знижку оплати за користування комунальними послугами ОСОБА_1

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що 100% пільги щодо сплати комунальних послуг поширюються також і на членів його сім'ї суд відхиляє виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України, при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Оскільки, відповідачі повнолітні дочки - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та повнолітні внуки - ОСОБА_3, ОСОБА_5 не відносяться до жодної із зазначених категорій, тому пільги на них не поширюються.

Таким чином, позовна вимога в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2009р. до 01.05.2014р. в розмірі 14403,39 грн. є обґрунтованою.

Щодо солідарного стягнення цієї ж заборгованості із ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, у цій частині позовна вимога не ґрунтується на чинному законодавстві.

Проте, відповідачем ОСОБА_3 до ухвалення рішення зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2014р. по справі №607/9151/14-ц, позивачу, який звернувся в порядку наказного провадження, було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення із цих же відповідачів цієї ж суми заборгованості за той же період. Лише після відмови у прийнятті судового наказу, позивач вправі був звернутись до суду із вищевказаним позовом до відповідачів (ч. 3 статті 118 ЦПК України).

Отже, позивач звернувся до суду в червні 2014 року про стягнення заборгованості, яка виникла з 01 січня 2009 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Так як оплата за надані житлово-комунальні послуги повинна здійснюватись відповідачем протягом наступного місяця після того місяця, в якому були надані послуги, позивач повинен був знати про порушення його права не більше, ніж через один місяць після не оплати за надані послуги.

Жодних поважних причин пропуску цього строку стороною позивача не наведено, та з матеріалів справи не вбачається.

Отже, у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.2009р. по 30.04.2011р. слід відмовити, у зв'язку із пропуском позовної давності.

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається що заборгованість за період з 01.05.2011р. по 30.04.2014р. складає 8849,58 грн., з яких за період з 01.05.2011р. до 31.12.2011р. - 1774,47 грн., за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 2925,65 грн., за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. - 2993,05 грн., за період з 01.01.2014р. по 30.04.2014р. - 1156,41 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 8849,58 грн. заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У задоволенні решти частини позову слід відмовити.

Крім того, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, так як позовна вимога задоволена лише частково (61,44%), з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 149,67 грн. судового збору, що є пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 322, 526, главою 19 розділу 5 Цивільного кодексу України, статтею 51 Бюджетного кодексу України, статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтями 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Житловим кодексом України, статтями 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води -задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" 8849,58 грн. заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" 149,67 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук