У Х В А Л А

судового засідання

24.04.2015 року Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючого судді- Лозинського Б.М. при секретарі- Попик А.Б. за участі представника скаржника- Несторак О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою про визнання дій державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження неправомірними, скасування арешту майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до змісту скарги, скаржник посилається на те, що державний виконавець безпідставно 15.05.2014 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, мотивуючи це тим, що боржник злісно ухиляється від сплати аліментів. Починаючи з квітня 2012 року боржник щомісячно сплачував аліменти, про що свідчать квитанції електронного переказу. Представник скаржника в судовому засіданні надав пояснення аналогічні вищенаведеним, просив позов задоволити. Державний виконавець Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча був належно та вчасно повідомлений про день, час та місце розгляду скарги. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника скаржника приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч 1 ст. 82 ЗУ „Про виконавче провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2011 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 алмінети на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження, у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 12.08.2014 року становила 25 200,00 грн. Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 15.05.2014 року ВП №30478977 було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у зв'язку з заборгованістю.

Згідно положень ч. 2 60 Закону України „Про виконавче провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. В інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, арешт на майно боржника державним виконавцем був накладений цілком правомірно у звязку з утворенням заборгованості по сплаті аліментів понад трьох місяців. Не знятим даний арешт залишається також правомірно відповідно ЗУ „Про виконавче провадження, оскільки виконавче провадження не є закінченим або повернутим. Тому вимоги скаржника ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Проте суд вважає можливим задовольнити вимоги ОСОБА_1 в частині зняття арешту з майна, яке належить йому на праві власності, оскільки на даний час належним чином виконуються аліментні зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 60 ЗУ „Про виконавче провадження, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 60, 74, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 384-388 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задовольнити частково.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1, накладений постановою старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП №30478977 від 15.05.2014 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Франківського районного суду м.Львова Лозинський Б.М.