АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3789/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Катющенко В.П.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» про стягнення заборгованості по заробітній платі,суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року вказану позовну заяву повернуто позивачам,оскільки ними не дотримано вимог ч.3 ст. 118 ЦПК України,якою передбачено,що позовна заява щодо вимог,визначених у ч.1 ст.96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його. Позовні вимоги вказаних позивачів не можуть бути розглянуті в одному провадженні в зв»язку з відсутністю в даному випадку спільності предмету позову в розумінні суб»єктного складу правовідносин, що склалися між сторонами, до того ж кожним з позивачів заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначають,що вони не могли звернутися до суду про видачу судового наказу,в зв»язку з відмовою відповідача надати кожному з них наказ про зарахування на роботу та довідку про заборгованість по заробітній платі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 про стягнення заборгованості по заробітній платі,суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України, вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, в позовному порядку може бути пред»явлена лише у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

При цьому з посиланням на п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року за № 2, суд зазначив і те, що об»єднання позовних вимог усіх позивачів є недоцільним, оскільки в даному випадку відсутня спільність предмета позову в розумінні суб»єктивного складу правовідносин, що склались між позивачами та відповідачем, в зв»язку з чим позовні вимоги позивачів не можуть бути розглянуті в одному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в позовних вимогах позивачів відсутня спільність предмета позову, що виключає його розгляд в одному провадженні.

Разом з цим колегія суддів не може погодитись з посиланням суду першої інстанції на те, що вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, в позовному порядку може бути пред»явлена лише у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом з наступних підстав.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8 вбачається, що пред»явивши сумісний позов про стягнення заборгованості по заробітній платі,суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, вказані особи на підтвердження вимог надали розрахункові листи, які належним чином не завірені роботодавцем та не вказують на те, що заробітна плата не виплачена працівникам.

Відсутність документів, що підтверджують наявність суб»єктивного права позивачів, порушення цього права та його виникнення, свідчать про наявність спору про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви видачі судового наказу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що пред»явлення вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за умов відсутності підтверджуючих документів разом з пред»явленням вимоги про відшкодування моральної шкоди можливе в позовному провадженні без попередньої відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, враховуючи ту обставину що дані вимоги є взаємопов»язаними , а вимога про відшкодування моральної шкоди розгляду в наказному провадженні не підлягає.

На підставі викладеного, посилання суду першої інстанції на можливість пред»явлення даних позовних вимог лише у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом є незаконним, в зв»язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8 задовольнити частково.

УхвалуДніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасувати, питання про відкриття провадження направити на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: