Справа № 369/2087/15-ц
Провадження № 2/369/1401/15
07 травня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нікушина В.В.,
при секретарі Москаленко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування шкоди, -
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 червня 2012 року ОСОБА_2 отримала від неї в борг грошові кошти у розмірі 5680,00 грн. Відповідачка власноруч написала розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути кошти до кінця місяця, тобто до 30 червня 2012 року. З моменту отримання відповідачкою даних коштів, свого зобов'язання ОСОБА_2 не виконала. На сьогоднішній день гроші їй не повернуті. Тому просила стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 5680 грн, відсотки за користування коштами - 1314,65 грн, інфляційні збитки - 1646, 63 грн, три проценти річних - 448, 64 грн та судові витрати.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.
У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При розгляді справи судом встановлено, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала у борг грошові кошти у розмірі 5680,00 грн.
Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути до 18 липня 2012 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається
Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
З огляду на те, що ОСОБА_2 за розпискою повинна була повернути гроші в строк до 18 липня 2012 року, то з цього часу вона вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.
Три відсотки річних за період 01 липня 2012 по 20 лютого 2015 року з суми 5680,00 грн становить 448,64 грн.
Відповідно до офіційних даних НБУ на момент настання обов'язку відповідачки повернути борг, діяла облікова ставка 7,5 %.
Таким чином розмір процентів за час прострочення склав 1314,65 грн.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1646,63 грн, а також три проценти річних від простроченої суми - 448,64 грн та нарахованих відсотків у сумі 1314,65 грн.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу, штрафу, пені та трьох процентів річних підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає в АДРЕСА_2:
· 5680,00 грн. (п' ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) основного боргу за договором позики;
· 1314,65 грн. (одна тисяча триста чотирнадцять гривень 65 копійок) процентів за користування коштами за період з 01.07.2012р. по 20.02.2015р.;
· 1646,63 грн. (одна тисяча шістсот сорок шість гривень 63 копійки) інфляційних збитків за період з липня 2012 року по січень 2015 року;
· 448,64 грн. (чотириста сорок вісім гривень 64 копійки) трьох процентів річних за період прострочення повернення основного боргу з 01.07.2012р. по 20.02.2015р.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: В. В. Нікушин