Справа №487/422/15-ц 30.04.2015 30.04.2015 30.04.2015
Провадження №22-ц/784/1119/15
провадження № 22ц/784/1119/2015 Головуючий у першій інстанції: Павлова Ж.П.
категорія 53 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участі: позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Чуб Т.В., Кальніш О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (далі - ДП «МБТЗ») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ДП «МБТЗ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що працювала на Державному підприємстві «Миколаївський ремонтно-механічний завод» (далі - ДП «МРМЗ») з 2008 року. 9 листопада 2010 року була звільнена з роботи на підставі наказу № 201-к за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки № 85 від 15 листопада 2010 року ДП «МРМЗ» заборгувало їй при звільненні 20053 грн.77 коп. заробітної плати.

28 жовтня 2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення на її користь вказаної заборгованості.

Рішеннями того ж суду від 14 грудня 2011 року, 11 лютого 2013 року та 25 квітня 2014 року на її користь з ДП «МРМЗ» стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 9 листопада 2010 року по 28 лютого 2014 року на загальну суму 61478 грн. 2 коп. та 2000 грн. моральної шкоди.

Посилаючись на те, що відповідач розрахувався з нею по зарплаті лише 6 серпня 2014 року, позивачка просила суд стягнути з ДП «МБТЗ» на її користь 9460 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2014 року по 5 серпня 2014 року, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 5716 грн. 79 коп. та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка пропустила тримісячний строк для звернення з позовом про захист трудових прав.

Однак з таким висновком в повній мірі погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала на ДП «МРМЗ» (правонаступником якого є ДП «МБТЗ») на посаді інженера - конструктора з 1 лютого 2008 року. Наказом № 201-к від 9 листопада 2010 року її було звільнено з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

На момент звільнення відповідач не розрахувався з позивачкою по зарплаті в загальному розмірі 20053 грн.77 коп. (а.с. 8).

Згідно платіжних відомостей позивачка отримала 22 грудня 2010 року заборгованість за жовтень-листопад 2010 року в розмірі 557 грн. та 1352 грн. 77 коп. відповідно (а.с. 37, 38).

28 жовтня 2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ДП «МРМЗ» на користь ОСОБА_3 20053 грн. 77 коп. заборгованості по заробітній платі.

В подальшому рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2011 року, 11 лютого 2013 року та 25 квітня 2014 року з ДП «МРМЗ» на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 9 листопада 2010 року по 28 лютого 2014 року на загальну суму 61478 грн. 2 коп. та 2000 грн. моральної шкоди.

Як вбачається з виписки з рахунку, на початку серпня 2014 року ДП «МБТЗ» на підставі угоди з ПАТ «Банк «Київська Русь» відкрило в цьому банку картковий рахунок на ім'я ОСОБА_3 6 серпня того ж року відповідач перевів на цей рахунок позивачки залишок заборгованості по заробітній платі в розмірі 18145 грн. 67 коп. (а.с. 23).

Отже, повний розрахунок по заборгованій заробітній платі відповідачем проведено 6 серпня 2014 року.

Разом з тим, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що про відкриття рахунку та перерахування спірної заборгованості вона дізналась лише в грудні 2014 року.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Із змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вбачається, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Отже, звернувшись 20 січня 2015 року з даним позовом, позивачка не пропустила встановлений законом строк для звернення до суду, оскільки дізналась про поновлення своїх прав лише в грудні 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачка має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 1 березня 2014 року (з урахуванням стягнень середнього заробітку за судовими рішеннями станом на 28 лютого 2014 року) по 5 серпня 2014 року. Кількість робочих днів за цей період складає 105 днів.

Розмір такого середнього заробітку розраховується за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Постанова КМУ № 100), виходячи з середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за спірний період.

Як видно з довідки відповідача, наданої в суді апеляційної інстанції, середньоденна заробітна плата позивачки на момент звільнення складала 53 грн. 55 коп.

Такий розрахунок проведено виходячи із заробітної плати в розмірі 1285 грн. 13 коп. за останні 2 календарні місяці роботи (вересень-жовтень 2010 року), що передували звільненню, та кількості відпрацьованих робочих днів за цей період - 24 дні.

Твердження позивачки про те, що її середньоденна заробітна плата становила 90 грн. 10 коп., не заслуговують на увагу, оскільки такий розмір розраховано в супереч вимогам п. 8 Постанови КМУ № 100, виходячи із заробітної плати за листопад 2010 року, який був місяцем звільнення.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 1 березня 2014 року по 5 серпня 2014 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 5622 грн. 75 коп. (53,55 грн. х 105 робочих днів).

Крім того, колегія суддів вважає, що порушення відповідачем трудових прав позивачки завдало їй моральних страждань, що підлягають стягненню за правилами ст. 237-1 КЗпП України.

Враховуючи конкретні обставини справи, реальні втрати позивача, ступень та форму вини заподіювача та виходячи з засад виваженості та справедливості, колегія вважає розумною компенсацією моральної шкоди 200 грн.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення таких вимог.

Водночас, рішення в частині відмови у стягненні компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, підлягає залишенню без зміни.

Як вбачається з довідки відповідача, 11 березня 2015 року позивачка отримала вказану компенсацію в розмірі 5270 грн. 75 коп. після утримання відповідних податків та зборів (а.с. 43).

Доводи позивачки про те, що така компенсація має складати 5716 грн. 79 коп., не можуть братись до уваги, оскільки такий розрахунок зроблено з урахуванням заборгованості по заробітній платі за жовтень-листопад 2010 року, яку позивачка отримала ще в грудні 2010 року (а.с. 37-38).

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 138 грн. 66 коп.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 квітня 2015 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_3 5622 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 200 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» 138 грн. 66 коп. судового збору в дохід держави.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: