АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/3070/15 Головуючий І інстанції: Сугачова О.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він та ОСОБА_2 з ОСОБА_3 мають право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

На даний час, як стверджує позивач, у квартирі АДРЕСА_1 проживає тільки ОСОБА_3 із дружиною та дітьми.

Протягом останніх двох років між співвласниками виникають конфлікти щодо користування квартирою, мирно вирішити питання не вдається.

Просив визначити порядок користування житлом наступним чином:

- виділити йому в користування ізольовану кімнату № 7 на плані технічного паспорта площею 12.8 м кв.

- виділити в користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату № 9 на плані технічного паспорта площею 16,0 кв. м.

- виділити в користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату № 8 на плані технічного паспорта площею 14,7 кв. м.

- у спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 9.0 кв. м. кухню № 4 на плані технічного паспорта площею 6.7 кв. м, вбиральню № 2 на плані технічного паспорта площею 1,1 кв. м, ванну кімнату № 3 на планів технічного паспорта площею 2,0 кв. м. вбудовані шафи № 5,6 на плані технічного паспорта 0,7 кв.м..

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який діє від свого імені та від імені ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на підставі довіреностей від 25 квітня 2014 року (а.с.12,13) перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції ухвалене на основі повного та всебічного з'ясування конкретних обставин справи та у повній мірі відповідає вимогам вказаного цивільного процесуального закону.

Розглядом справи достеменно встановлено, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1998 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, виданого Харківським міським центром державного житлового фонду (а.с.9) на праві сумісної власності належить ОСОБА_5, ОСОБА_1. ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ОСОБА_5 померла 11 квітня 2010 року, після її смерті відкрилась спадщина. За життя нею був складений заповіт, згідно якому все своє майно вона заповіла сину - ОСОБА_4. Зі слів позивача, спадщину ОСОБА_4 прийняв, але на даний час її не оформив у встановленому законом порядку.

Факт належності спадкового майна саме ОСОБА_4 позивачі належним чином не підтвердили.

Квартира АДРЕСА_1 складається з З кімнат житловою площею 43,5 м. кв., у тому числі: 1-а кімната 12,8 м. кв., 2-а кімната 14,7 м. кв., 3-я кімната 16,0 м. кв.. кухні площею 6.7 м. кв., ванної кімнати площею 2.0 м. кв.. вбиральні 1,1 м. кв., коридору 9.0 м. кв., вбудованої шафи 0.7 м. кв. Загальна площа квартири 64,8 м. кв.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що частки кожного із співвласників у праві власності на спірне житло не визначені, не виділені в натурі, дані про домовленість між ними щодо користування житлом відсутні.

При цьому суд керувався положеннями ст. ст. 364, 368, 369, 370 ЦК України і його висновок щодо відсутності підстав для задоволення позову погоджується з нормативно - правовими актами, зазначеними у рішенні, відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України.

Виконавши вимоги цивільного судочинства суд вирішив справу згідно із законом, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів у своєму рішенні мотиви, з яких вважав установленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для їх задоволення судова колегія не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -