Справа № 741/1692/14-ц Провадження № 22-ц/795/853/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Головко В. М. Доповідач - Тагієв С. Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва С.Р.,
суддів:Євтсафіїва О.К.,Литвиненко І.В.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк" на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ,,Приватбанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про апеляційний розгляд справи, тому відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість вже стягнута судовим наказом від 2008 року та судовим рішенням Носівського районного суду від 2012 року, тому розрахунок з боржником може бути здійснено лише в рамках виконавчого провадження, а застосування подвійної відповідальності за одне й теж порушення умов договору є неприпустимим, суперечить ст. 61 ч.1 Конституції України, ст. 509 ч. 3 ЦК України, засадам добросовісності, розумності та справедливості.

З таким висновком повністю погоджується апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31 липня 2006 року між ЗАТ КБ ,,Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ ,,Приватбанк", та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір № CNNORK03200548, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9880 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 31 липня 2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором 29 вересня 2008 року Носівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ, яким з відповідача на користь ПАТ КБ „Приватбанк" стягнуто заборгованість по кредитному договору станом на 08.09.2008 року в сумі: кредит - 5740,88 грн., відсотки - 2482,15 грн., пеня - 25, 32 грн. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2012 року з відповідача на користь ПАТ КБ „Приватбанк" стягнуто заборгованість станом на 17.02.2012 року по відсотках за прострочений кредитв сумі 8922,60 грн., що підтверджується копією рішення Носівського районного суду (а.с.6-7).

У даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості станом на 17 листопада 2014 року, яку після зменшення позовних вимог він визначив у сумі 17733,75 грн., яка складається з заборгованості по комісії за користування кредитом - 8,32 грн. та пеня 17725,43 грн. Дана сума не підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, цей розрахунок заперечується відповідачем, колегія суддів позбавлена можливості отримати пояснення у зв'язку з неявкою представника Банку.

Відповідач заявляє про застосування строків позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною першою статті 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК.

Отже, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання з повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ ,,Приватбанк".

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що стягнення судовим рішенням заборгованості станом на 17.02.2012 року, а також здійснення відповідачем платежів 10.01.2012 року - 450 грн. та 08.01.2013 року - 275,36 грн. є перериванням строку позовної давності. Здійснення відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості не є підставами для переривання перебігу позовної давності, оскільки вони мали місце після спливу такого строку та здійснені на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов"язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність - три роки. Статтею 258 ч. 2 п. 1 до вимоги про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність - один рік.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом ст.ст. 257, 258, 264 ЦК України позовна давність може перериватись лише в межах строку позовної давності., а не після її спливу.

Виходячи із результатів системного аналізу наведених норм права та викладених обставин справи колегія суддів апеляційного суду вважає, що невиконання відповідачем судового наказу від 2008 року та рішення суду від 2012 року не є підставою для пред'явлення нового позову із тих же самих підстав, а здійснення відповідачем погашення заборгованості після спливу цього строку не є підставами для переривання перебігу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно встановив обставини спору, дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ,,Приватбанк" - відхилити.

Рішення Носівського районного суду Чернівецької області від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: