Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Антипової Л.О.

при секретарі: Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного між ПАТ СК "Інтер-Поліс" та ОСОБА_1 договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9915048 , -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного між ПАТ СК "Інтер-Поліс" та ОСОБА_1 договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9915048. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.06.2014 року приблизно в 08 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Райдужна, 67 сталася ДТП за участю наступних транспортних засобів: "Mercedes-Benz Vito 112 CDI", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1; "BMW X5", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 Згідно з довідкою ДАІ №9394885 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.08.2014 року, порушником зазначений ОСОБА_1 ОСОБА_1 під час ДТП мав при собі договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс) АС №9915048, виданий ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС". Згідно інформації, наявної у ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС", страховий платіж за вищевказаний поліс ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" не надходив. Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Страховий ризик згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Ст. 16 Закону України "Про страхування" визначає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається відповідно до правил страхування і повинен містити зазначені у вказаній статті обов'язкові реквізити, в т.ч. містити строк дії договору. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Позивач зазначає, що за таких умов та згідно з вимогами законодавства укладання договору страхування має передувати настанню обумовленому договором страхування страховому випадку, тобто однією з обов'язкових умов укладання договору страхування є наявність на час його укладання страхового ризику. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності, а у даному випадку, на думку позивача, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності, а тому юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Позивач зазначає, що до ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" страховий платіж не надходив, в зв'язку з чим даний правочин підлягає визнанню недійсним відповідно до положень ст.ст. 983, 988 ч. 1 п. 1 ЦК України.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, відповідач не погоджується з позовними вимогами, виходячи з того, що ним було виконанні всі умови при укладанні договору страхування та передано страховий платіж страховому агенту.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що вимоги позовної заяви не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до відомостей №9394885 про дорожньо-транспортну пригоду, 02.06.2014 року в 08 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Райдужна , 67 сталася ДТП за участю наступних транспортних засобів: "Mercedes-Benz Vito 112 CDI", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1; "BMW X5", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 6).

За змістом полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9915048 укладеного між позивачем та відповідачем 08.02.2014 року, страхувальником за цим полісом є ОСОБА_1, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль "Mercedes-Benz Vito 112 CDI", д.н.з. НОМЕР_2, страховий платіж у сумі 642,29 грн. сплачений 08.02.2014 року о 15 год. 55 хв., договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, строк дії з 00 год. 00 хв. 09.02.2014 року до 08.02.2015 року включно (а.с. 4). Поліс містить відбиток печатки та штампу позивача, а також підпис представника страховика.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що на момент укладення договору про старування, він був директором департаменту ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС". Даний поліс був виданий ПАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС", строк дії полісу був вказаний в ньому. Страховому агенту гроші були внесенні. Відповідач виконав всі умови згідно страхового полісу.

Згідно роздруківки з Центральної бази даних МТСБУ, бланк страхового полісу №АС/9915048 не використаний (а.с. 5).

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом положень ст.ст. 16, 18 Закону України "Про страхування" , договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно ст.ст. 979, 983 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору страхування, сторони погодили, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. При цьому, у полісі зазначений строк його дії з 00 год. 00 хв. 09.02.2014 року до 08.02.2015 року включно.

Згідно положень ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, сторони оспорюваного договору страхування будучи вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, визначили, що договір набирає чинності не з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, а з початку строку дії договору, яким визначено 00 год. 00 хв. 09.02.2014 року, що відповідає вимогам чинного законодавства України стосовно надання сторонам права визначити договором інший момент набрання чинності договором страхування ніж той, що передбачений законом - з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу. Тож, на думку суду, посилання позивача не те, що договір страхування не набрав чинності у зв'язку з несплатою страхового платежу є безпідставними, оскільки в даному випадку за умовами укладеного договору, набрання ним чинності не пов'язане з моментом фактичної сплати страхового платежу.

Позивач вірно зазначає, що законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності" і договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Але в даному випадку договором передбачено інше щодо моменту набрання ним чинності, який теж не збігається з моментом укладення договору, що укладений 08.02.2014 року, а набирає чинності 09.02.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 215, 203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

В процесі розгляду справи, обставин, які б свідчили про нікчемність, або недійсність укладеного договору страхування в межах заявлених позовних вимог та підстав позову судом не встановлено, а саме по собі питання фактичної сплати чи не сплати страхового платежу не впливає на дійсність договору і мало б значення лише щодо наявності обов'язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування у разі якби момент набрання договором чинності збігався з моментом здійснення страхувальником сплати страхового платежу. Тобто, навіть фактична несплата страхувальником страхового платежу, не є підставою для визнання договору страхування недійсним.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 6, 203, 215, 626, 627, 628, 979, 982, 983 ЦК України, Законами України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", "Про страхування", суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного між ПАТ СК "Інтер-Поліс" та ОСОБА_1 договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №9915048 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: