Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 10 листопада 2010 року між банком та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) було укладено кредитний договір № SME_WC/02366, відповідно до умов якого останньому була відкрита кредитна лінія з максимальним лімітом 164 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних строком до 09 листопада 2011 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 10 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого банку в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 25 вересня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 152 915 грн 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 121 950 грн; заборгованість за відсотками - 13 561 грн 15 коп.; пеня - 17 404 грн 51 коп.

На підставі наведеного ПАТ «Піреус Банк МКБ» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області

від 21 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року, позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки

від 10 листопада 2010 року № SМЕ_WС/02366/mor - двокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 укладеним між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. (яка померла 15 травня 2013 року), у рахунок заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2010 року № SМЕ_WС/02366, укладеним між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ФОП ОСОБА_1, в розмірі 152 915 грн 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 121 950 грн; заборгованість за процентами - 13 561 грн 15 коп.; пеня - 17 404 грн 51 коп., шляхом її продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно і з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_1. свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а тому банк має право на захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 відповідно до умов договору іпотеки.

Проте погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 10 листопада 2010 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. був укладений кредитний договір № SME_WC/02366.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позивач відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом 164 000 грн на строк з 10 листопада 2010 року по 09 листопада 2011 року, у порядку і на умовах, визначених кредитним договором, із поверненням суми кредиту позичальником позивачу на рахунок НОМЕР_1, відкритий у позивача на підставі п. 5.1.1 кредитного договору.

Надання кредиту позичальнику здійснювалося банком відповідно до п. 1.3 кредитного договору шляхом зарахування коштів, з максимальним лімітом кредитної лінії у сумі 164 000 грн, на поточний рахунок НОМЕР_2, що підтверджується меморіальним ордером від 16 листопада 2010 року № 9317201 на суму 100 000 грн, меморіальним ордером від 23 листопада 2010 року № 9565791 на суму 64 000 грн, меморіальним ордером від 17 січня 2011 року № 353287 на суму 40 000 грн, меморіальним ордером від 20 січня 2011 року № 481237 на суму 74 000 грн.

Кредит позичальнику надавався із щомісячною сплатою 22 % річних за користування кредитом, що передбачено п. 3.1 кредитного договору, які повинні сплачуватися позичальником щомісячно в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця кредитору на рахунок НОМЕР_3, відкритий у позивача, що передбачено п. 3.2, п. 5.1.2. кредитного договору.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося щоденно виходячи з процентної ставки 22 % річних за методом «факт/факт», що передбачено п. 3.1 кредитного договору. ОСОБА_1. перестав сплачувати проценти за користуванням кредитом з 25 березня 2012 року, а тому з цієї дати почала зростати заборгованість позичальника перед позивачем із нарахованих і несплачених процентів. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору позичальнику була нарахована пеня, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ.

З метою забезпечення виконання зобов'язання у повному обсязі за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. 10 листопада 2010 року укладено договір іпотеки спірної квартири № SME_WS/02366/mor.

Відповідно до п. 1.1, п. 2.1 договору іпотеки іпотекодавці передали в іпотеку кредитору як іпотекодержателю, а кредитор як іпотекодержатель прийняв двокімнатну квартиру № 21 загальною площею 45 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м, що розташована в АДРЕСА_1

Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено право кредитора, як іпотеко- держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання будь-яких зобов'язань за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі за рішенням суду.

Позичальник взяті на себе зобов'язання своєчасно та відповідно до умов договору не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 вересня 2012 року виникла заборгованість у сумі 152 915 грн 66 коп, що складається з: 121 950 грн - заборгованість за кредитом; 13 561 грн 15 коп. - заборгованість за процентами; 17 404 грн 51 коп. - пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4., яка є одним із власників квартири, що перебуває в іпотеці, 15 травня 2013 року померла (а. с. 119, т. 1).

Згідно з інформацією, наданою Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від 20 грудня 2013 року, відповідно до спадкового реєстру спадкоємці померлої 15 травня 2013 року ОСОБА_4. до нотаріальних контор не зверталися, спадкова справа не заводилась (а. с. 155).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2013 року позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1., ОСОБА_5. про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1. та ОСОБА_5. на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» заборгованість за кредитним договором від 10 листопада 2010 року № SME_WS/02366, що станом на 25 вересня 2012 року (включно) складає 152 915 грн 66 коп. з яких: 121 950 грн - заборгованість за кредитом, 13 561 грн 15 коп. - заборгованість за процентами, пеня у розмірі 17 404 грн 51 коп., Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 238, т.1).

Рішення набрало законної сили та не виконано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 23 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У ч. ч. 2, 3 ст. 1268 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844374/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> зазначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844376/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_2., зареєстровані та проживають у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844387/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз'яснено пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_02_07/pravo1/VRR00052.html?pravo=1>, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_171/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1>).

Відповідно до ст. 1282 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844388/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844405/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд,Обмежившись відповіддю нотаріальної контори, належним чином не перевірив, чи відкрилась після смерті ОСОБА_4. спадщина за законом чи за заповітом, хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4., чи залишила померла на випадок своєї смерті заповіт, чи прийняли спадкоємці спадщину відповідно до вимог ч.5 ст.1268 ЦК України, не з'ясував, на якій правовій підставі в спірній квартирі проживають ОСОБА_3. та ОСОБА_2.,чи не є вони спадкоємцями померлої за законом чи за заповітом, дійшов передчасного висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

При новому розгляді справи у разі встановлення відсутності після смерті ОСОБА_4. спадкоємців за законом та за заповітом суду слід обговорити питання щодо необхідності притягнення до участі в справі як правонаступника померлої органу місцевого самоврядування як представника територіальної громади відповідно до вимог 1277 ЦК України.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська