Справа №487/2926/15-ц 23.09.2015 23.09.2015 23.09.2015
Провадження №22-ц/784/2276/15
Справа №487/2926-15ц
Провадження № 22ц/784/2276/15 Головуючий у 1-ї інстанції Щербина С.В.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

при секретарі: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2015 року

за її позовом

до Миколаївської міської ради,

треті особи - ОСОБА_4,

державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори

Баранова Олена Володимирівна

(далі - держнотаріус)

про визнання складу спадкового майна та права власності у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, держнотаріус Баранова О.В., про визнання складу спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6, у вигляді 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, та складається з жилого будинку літ. «А», загальною площею 55,4кв.м., воріт №1 і огорожі №2, та визнання за нею як єдиної спадкоємиці за законом, що прийняла спадщину, права власності на цей будинок зі спорудами.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що за життя чоловіка, співвласник домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві ОСОБА_4 виділила належні їй 3/10 часток в окрему адресу: АДРЕСА_2 у зв'язку з чим право спільної часткової власності на спірне домоволодіння припинилося.

Між тим, спадкодавець ОСОБА_6 правовстановлюючі документи на право власності на належні йому 7/10 часток домоволодіння як цілісний об'єкт не переоформив, наслідком чого є неможливість оформлення позивачкою як спадкоємицею права власності на отриманий спадок.

Нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадщину позивачці відмовлено, у зв'язку з наявністю суперечностей у правовстановлюючих документах на спадкове майно, та неможливістю встановити його склад.

8 червня 2015 року ОСОБА_2 пред'явила вищезазначені вимоги до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третіх осіб - ОСОБА_4, держнотаріуса Баранової О.В..

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2015 року по цивільній справі проведена заміна відповідача виконавчого комітету Миколаївської міської ради на належного відповідача - Миколаївську міську раду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, яке складається із двох жилих будинків: літ. «А» площею 30,8кв.м. і літ. «Б» площею 20,3кв.м.; сараїв літ. «В», «Г», «Ж», вбиральні літ. «Е», огорожі №№1, 2, належало на праві спільної часткової власності: ОСОБА_6 в розмірі 7/10 часток і ОСОБА_4 в розмірі 3/10 часток. Реального поділу між співвласниками проведено не було, але кожний користувався конкретним будинок: ОСОБА_6 жилим кам'яним будинком літ. «А», а ОСОБА_4 - жилим будинком літ. «Б» (а.с.7-15,17).

22 червня 2012 року перебудованому жилому будинку літ. «Б», що введений в експлуатацію 24 листопада 2011 року як жилої будинок літ. «Б-2», і знаходиться в складі належних ОСОБА_4 3/10часток домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, надано нову адресу: АДРЕСА_2 за якою він інвентаризований як будинок літ. «Б-2» загальною площею 110,6кв.м., з належною до нього вбиральнею літ. «Е» (а.с.12, 38).

За адресою: АДРЕСА_1 залишилися належні іншому співвласнику ОСОБА_6 7/10 часток у складі жилого будинку літ. «А» жилою площею 30,8кв.м. у напівзруйнованому стані, та ворота №1 і огорожа №2.

Вказані обставини свідчать про те, що частка належна третій особі ОСОБА_4 виділена в натурі із майна, що є у спільній частковій власності. А тому вважається, що з цього часу між співвласниками ОСОБА_6 і ОСОБА_4 проведено реальний поділ спільного майна, внаслідок чого їх право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві - припинено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, не переоформив правовстановлюючі документи на право власності на належну йому частину нерухомості, після реального поділу домоволодіння між співвласниками (а.с.6, 13-14).

Після його смерті єдиною спадкоємицею за законом є дружина померлого - позивачка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, подав своєчасно про це заяву до нотаріальної контори (а.с.4-5, 16).

Однак, у видачі їй свідоцтва про право на спадок за законом, державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Барановою О.В. відмовлено з посиланням на наявність розбіжностей у правовстановлюючих документах, що виключає можливість для нотаріуса встановити склад спадкового майна (а.с.16).

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, керувався тим, що об'єкт спадкування відсутній, так як спадкове майно є напівзруйнованим.

Проте, з такими висновками суду погодитися неможливо, так як вони не відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Так, за змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однією із підстав припинення права власності у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 346 ЦК України є знищення майна.

У відповідності до частини 2 статті 349 ЦК України право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, якщо право на майно підлягає державній реєстрації.

Між тим, судом встановлено, що спадкове майно є напівзруйнованим, а ні знищеним. Дані про його державну реєстрацію з державного реєстру не виключено.

Тому, за цих обставин, закон не виключає можливість набуття спадкоємцями права власності в порядку спадкування за законом на спірне майно, що належало за життя спадкодавцю.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, і не з'ясував усі істотні обставини справи, прийняв рішення за відсутності у матеріалах справи документів щодо реального виділу частки третій особи ОСОБА_7.

Тому висновки суду першій інстанції щодо вирішення спору є такими, що суперечать нормам процесуального і матеріального права, та не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим судове рішення з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

За позивачкою ОСОБА_2 слід визнати право власності у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, на належний йому жилої будинок літ. «А» жилою площею 30,8кв.м. зі відповідними спорудами (воротами №1 і огорожею №2), розташованими по АДРЕСА_1. Підстав для додаткового визначення складу спадкового майна немає, так як такі вимоги, виходячи із обраного способу захисту порушеного права, є зайвими.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2015 року скасувати та ухвалите нове, яким позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на жилої кам'яний будинок літ. «А», жилою площею 30,8кв.м. з належними до нього спорудами (воротами №1 і огорожею №2), розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді