Справа № 308/2743/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області про повернення незаконно сплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 05.02.2008 року ОСОБА_3 міською радою було прийнято рішення №621 «Про надання земельних ділянок», яким йому виділено у власність земельну ділянку площею 0,0750 га в м.Ужгороді, по вул.Озерна, поз.40, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобовязано здійснити переплату до бюджету міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр згідно із рішенням ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та від 21.02.2007 року №245 «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. №99».

30.10.2008 року на виконання рішення ним через Закарпатську філію ТОВ «Укрпромбанк» було перераховано суму в розмірі 18750,0 грн. до місцевого бюджету м.Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгорода. 03.11.2008 року йому був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №459099.

В подальшому, в січні 2015 року при перегляді Єдиного реєстру судових рішень, він дізнався, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасоване рішення ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»

У звязку з тим, що сплата ним 18750,0 грн. була зроблена на підставі рішення ОСОБА_3 міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає, що він має право на повернення йому зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила поновити строк позовної давності, як такий, що пропущений позивачем з поважних причин. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 міської ради, за рахунок місцевого бюджету, на користь її довірителя перераховану ним 30.10.2008 року суму коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгорода у розмірі 18750,0 грн., як набутих без достатньої правової підстави, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Представник відповідача - ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що рішенням ОСОБА_3 міської ради №621 від 05.02.2008 року ОСОБА_1 була передана у приватну власність земельна ділянка в районі вул.Озерна, поз.40 в м.Ужгороді. На момент винесення даного рішення позивачу було відомо про діючі рішення ради №99 від 23.11.2006 року та №245 від 21.02.2007 року, якими передбачалось перерахування коштів у разі виділення земельної ділянки. Позивач отримавши земельну ділянку, в добровільному порядку сплатив кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

В подальшому згідно рішень сесії №388 від 05.07.2007 року «Про зміни до рішення ХІХ сесії міськради IV скликання від 09.07.2003 р. №85» протягом 2008-2009 р.р. кошти від нарахування внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів були використані 50% на проведення видатків спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а 50% через виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради, як головний розпорядник бюджетних коштів, були спрямовані новоствореним товариствам забудовників для центрального розвитку інфраструктури кварталу. Тобто, 50% суми, яка перераховувалась не залишалась в місцевому бюджеті, а перераховувалась товариствам.

Представник просила врахувати, що згідно розяснень, що містяться в листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №12/-429 від 24.04.2008 року «Щодо застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року №40» та ст.27 Закону України «Про планування і забудову території» фізичні і юридичні особи, які отримали дозвіл на будівництво обєкта містобудування, отримують вихідні дані на його проектування. Вихідними даними на проектування можуть визначатись також витрати до пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Таким чином, питання повязані з виготовленням технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, профілювання доріг, тощо та повязані з цим витрати повинні вирішуватися під час отримання у власність земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків:

Рішенням IV сесії V скликання ОСОБА_3 міської ради від 05.02.2008 року №621 «Про надання земельних ділянок» ОСОБА_1. була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул.Озерна м.Ужгород, площею 0,075 га, поз.40.

Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства

Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 міською радою було зобовязано ОСОБА_1 здійснити переплату до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року №245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення №99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

На виконання такої вимоги, 30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 було перераховано суму в розмірі 18750,0 грн. з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород згідно рішення №245 від 21.02.2007 року», що підтверджується квитанцією №1 від 30.10.2008 р.

3 листопада 2008 року ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №459099, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-409.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що рішення ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006 р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Даними постановами встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Статтею 118 ЗК України, якою визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не передбачено можливості встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Положення статей Закону України «Про плануванні і забудову території» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається представник відповідача, не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерна (поз.40), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.15 ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог перерахування виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 50% внесених коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Перерахування виконкомом товариствам забудовників для централізованого розвитку інфраструктури чи обєднанням власників земельних ділянок грошових коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури виходить за межі предмету даного спору і не створює взаємозвязок між правовідносинами, визначеними ст.ст.1212,-1214 ЦК України. Питання створення та діяльності товариств забудовників, розподілу між ними та радою сплачених громадянами коштів не мають правового значення для розвязання даного спору.

Твердження представника ОСОБА_3 міської ради про начебто необовязковість рішення ради для позивача щодо сплати коштів та добровільну їх сплату не приймаються до уваги, оскільки такі суперечать дійсним обставинам справи та спростовуються її матеріалами.

Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про чинність на даний час рішення ОСОБА_3 міської ради від 221.02.2007 року №245 «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 року №99», позаяк не може залишатися чинним та застосовуватися рішення, яке вносить зміни до іншого рішення (є похідним від того іншого рішення), що, в свою чергу, втратило чинність.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року по справі №2а-1024/11, яка набрала законної сили в 20.03.2014 року, рішення ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006р. №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_1 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород в районі вул.Озерна (поз.40) в розмірі 18750,0 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 та пояснень представника останнього слідує, що про скасування рішення ОСОБА_3 міської ради від 23.11.2006р. №99 на підставі якого ОСОБА_1 перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Ужгород позивач дізнався в січні 2015 року при перегляді Єдиного реєстру судових рішень, а саме з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2014 року по справі №2-2276/11, а до суду звернувся 12.03.2015 року. Тобто строк звернення до суду позивачем не пропущено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 83, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_1 перераховані ним на рахунок міськради згідно квитанції №1 від 30 жовтня 2008 року кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 18750,0 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.