Провадження №: 2/752/1362/15
18.03.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі :
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Ткачук М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» про стягнення коштів,
19.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «ЛЕГБАНК» про стягнення коштів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 02.10.2013 року було укладено Договір банківського вкладу № 1852-ДД-13-Стратегічний у доларах США. Відповідно до умов даного договору він вніс кошти на вкладний рахунок у розмірі 17 000, 00 дол. США, що підтверджується копією меморіального ордеру № ВН 280/118 від 02.10.2013 року та кошти у розмірі 1719, 76 дол. США, що підтверджується копією меморіального ордеру № ВН 280/119 від 02.10.2013 року, загалом сума вкладу становить 18 719,76 дол. США, що зазначено в параметрах банківського вкладу договору № 1852-ДД-13-Стратегічний, вкладний рахунок № 2635 2 682022682, дата повернення вкладу 07 жовтня 2014 року. Пунктом 1.2 Договору банківського вкладу № 1852-ДД-13-Стратегічний від 02.10.2013 року визначено, що виплата процентів за вкладом відбувається шляхом зарахування суми процентів за вкладом у дату, вказану у параметрах банківського вкладу цього договору на картковий рахунок вкладника, відкритий у банку або безпосередньо на вкладний рахунок, якщо параметрами банківського вкладу цього договору передбачено, що сплата процентів здійснюється шляхом їх зарахування на вкладний рахунок або готівкою через касу банка. 28.10.2014 року звернувся до банку з письмовою заявою про повернення банківського вкладу по закінченню строку, оскільки згідно умов дата повернення вкладу 07.10.2014 року, а наміру продовжувати строк дії договору позивач на меті не мав. Банк свої обов'язки щодо повернення грошових коштів у розмірі 18 719, 76 дол. США, що на момент подачі еквівалентно 295 030, 57 грн. не виконав.
Позивач також послався на те, що протиправні дії відповідача спричинили йому не тільки матеріальну, але і моральну шкоду, у розмірі 5 000, 00 грн. Знаходячись у дуже скрутному матеріальному становищі, зазнавши великої матеріальної шкоди, викликаної виникненням світової фінансово-економічної кризи, неготовністю національної економіки України до протидії цій кризі, його фінансовий стан суттєво погіршився. Моральна шкода полягає у душевних хвилюваннях, пов'язаних із невиплатою грошових коштів, на які розраховував та на які він має право, а також необхідністю вирішувати питання про стягнення коштів в судовому порядку.
Просив стягнути суму вкладу у розмірі 18 719, 76 дол. США, пеню у розмірі 14 822, 34 грн., що розрахована наступним чином (розрахунок пені проводиться за формулою: пеня = С х 2ПСД х Д : 100, де С - сума заборгованості за період; 2ПСД - подвійна ставка НБУ в день прострочки: Д - кількість днів прострочення; С= 295 030,57 грн.; 2ПСД = 0.068%, Д = 37; Пеня = 295 030,57 х 0.068 % х 37 : 100 = 7422, 97, а також С= 295 030,57 грн.; 2ПСД = 0.076 %; Д = 33 Пеня = 295 030,57 х 0.076 % х 33 : 100 = 7 399, 37. Загалом пеня = 7422,97 + 7399,37 = 14 822,34 грн.), моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.
05.02.2015 року позивач збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути невиплачені відсотки у розмірі 1 591, 18 дол. США, а також решту позовних вимог залишити без змін.
У судовому засіданні представник позивача відсутній, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у ній даних.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.10.2013 року між ПАТ «Легбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 1852-ДД-13-Стратегічний (а.с. 4).
Відповідно до п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.1.2., 2.1.3., 2.4.2., 3.6., 4.1.: вкладник передає, а банк приймає грошові кошти, що надійшли у розмірі, вказаному у параметрах банківського вкладу цього договору та зобов»язується виплатити вкладнику суму вкладу та проценти на неї на умовах та у порядку, передбачених цим договором. Вклад приймається на вкладний (депозитний) рахунок вкладника у банку, що відкривається вкладнику згідно цього договору; виплата процентів за вкладом - відбувається шляхом зарахування суми процентів за вкладом у дату, вказану у параметрах банківського вкладу цього договору, на картковий рахунок вкладника, відкритий у банку, або безпосередньо на вкладний рахунок, якщо параметрами банківського вкладу цього договору передбачено, що сплата процентів здійснюється шляхом їх зарахування на вкладний рахунок або готівкою через касу банка; банк зобов»язаний: відкрити вкладникові рахунок та зарахувати на нього суму вкладу, що надійшла від вкладника; надати вкладнику документ, що підтверджує внесення суми вкладу на вкладний рахунок та укладення цього договору; на отримання суми вкладу та нарахованих процентів у порядку та на умовах, встановлених цим договором; у дату повернення вкладу, вказану в параметрах банківського вкладу цього договору, банк здійснює повернення вкладу за зверненням та на користь вкладника разом з усіма процентами за вкладом, що нараховані до дня повернення вкладу в порядку та на умовах, встановлених цим договором; за невиконання або неналежне виконання зобов»язань за цим договором. сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України; за порушення строків, встановлених цим договором для повернення вкладу та/або процентів за ним вкладнику, банк сплачує вкладнику у розмірі 0, 01 процентів річних за кожний день прострочення.
За даними меморіальних ордерів № ВН 280/118 та № ВН 280/119 від 02.10.2013 року, ОСОБА_1 вніс на рахунок ПАТ «Легбанк» відповідно 17 000, 00 дол. США та 1 719, 76 дол. США (а.с. 5,6).
У свою чергу банк прийняв у користування грошові кошти вкладника на визначений договором строк.
Наразі, судом встановлено, що між сторонами у справі, а саме ОСОБА_2 та ПАТ «Легбанк» виникли правовідносини, що врегульовані укладеним ними ж договором, з приводу використання грошових коштів. Сторонами за договором визначено порядок і строк їх використання, а також визначено строк повернення вкладу та порядок виплати відсотків,
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За правилами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Зазначеним договором № 1852-ДД-13-Стратегічний від 02.10.2013 року визначено, що датою повернення вкладу є 07.10.2014 року.
28.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Легбанк» з письмовою вимогою про повернення суми банківського вкладу та відсотків відповідно до умов договору № № 1852-ДД-13-Стратегічний від 02.10.2013 року, зазначивши, що з 07.10.2014 року, він щоденно здійснював звернення з приводу повернення вкладу та нарахованих процентів шляхом телефонних дзвінків, однак вимоги вкладника не були виконані банком (а.с. 7).
Звертаючись в суд з позовом, позивач просить стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 18 719, 76 дол. США, відсотки у розмірі 1 591, 18 дол. США, пеню у розмірі 14 822, 34 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.
З огляду на встановлені за даними матеріалів справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Легбанк» про стягнення коштів у частині стягнення суми вкладу в розмірі 18 719, 76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.03.2015 року становить 436 110, 26 грн., відсотків у розмірі 1 591, 18 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.03.2015 року становить 37 069, 38 грн., пені у розмірі 14 822, 34 грн., підлягають задоволенню. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, оскільки такий розрахунок не спростований відповідачем.
Що ж стосується позовних вимог позивача у частині відшкодування моральної шкоди, то вони не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню, оскільки звертаючись в суд з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивачем в обґрунтування цих позовних вимог не надано суду доказів на їх підтвердження.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн., суд приходить до висновку, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем у порушення вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суду не надано розрахунку вартості таких послуг та кількості часу, витраченого на їх виконання.
Судові витрати по сплаті судового збору, від яких був звільнений позивач при зверненні в суд з позовом, стягнути на користь держави з відповідача відповідно до правил ст. 88 ЦПК України, розмір якого визначити з урахуванням даних НБУ про курс валют на час ухвалення судового рішення та розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1058,1060,526,525 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» про стягнення коштів, задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Плахотнюк К.Г.