Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у. №336/2941/15
№22-ц/778/1326/15 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Контрактор», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Пром-Контрактор», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Позивач зазначав, що 29 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов договору Банк надав відповідачеві кошти у розмірі 120 000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався сплачувати кредит згідно графіку разом із відсотками за користування кредитом у розмірі 15% річних.

З метою забезпечення повернення кредиту між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №0/П-2 від 29.07.2008 року. Такі самі договори було укладено з ОСОБА_5 (№0/П-1 від 29.07.2008 року), ТОВ «Пром-Контрактор» (№220251 від 29.07.2008 року). Крім того, між ними та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір застави транспортного засобу №0/3-1 від 29.07.2008 року. За цим договором у заставу Банку був переданий автомобіль Toyota Lexus 470, 2002 року випуску, колір сірий, типу легковий універсал, номер агрегатів НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

13 лютого 2013 року Банк направив на адресу відповідачів письмову вимогу про повернення боргу, який вони припинили виплачувати у березні 2012 року, крім того, під час розгляду справи відповідачі просили надати строк для укладення мирової угоди, проте борг на цей час не повернено.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитом в сумі 73148,20 доларів США та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави автомобіль Toyota Lexus 470, 2002 року випуску, колір сірий, типу легковий універсал, номер агрегатів НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Контрактор» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (суму боргу по поверненню кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.07.2008 року в розмірі 70 879,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 680 495,02 грн., та заборгованість по сплаті пені за порушення строків сплати процентів по кредиту в розмірі 191,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 1 842,19 грн.

Звернуто стягнення на заставне майно, а саме: транспортний засіб: марка Toyota Lexus 470, 2002 року випуску, колір сірий, типу легковий універсал, номер агрегатів НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, що є власністю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрованого РЕВ МРВ ДАІ №3 при УМВС України в Запорізькій області серії НОМЕР_3, виданого 12 червня 2007 року для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк", по поверненню кредитних коштів, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 29.07.2008 року в розмірі 70 879,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 680 495,02 грн., та заборгованості по сплаті пені за порушення строків сплати процентів по кредиту в розмірі 191,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 1842,19 грн.

Встановлено спосіб реалізації рухомого майна, предмету застави за Договором застави транспортного засобу № 0/3-1 від 29 липня 2008 року, що є власністю ОСОБА_6,, у межах процедури виконавчого провадження, та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представник апелянта ОСОБА_3, заперечення представника позивача ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна частковому задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом, 29 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами договору Банк надав відповідачеві кошти у розмірі 120 000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути кредит разом із відсотками за користування кредитом у розмірі 15% річних згідно з графіком погашення, але не пізніше 30 липня 2018 року (а.с. 7-20)

З метою забезпечення повернення кредиту між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/П-2 від 29.07.2008 року. Аналогічні договори поруки були укладені з ОСОБА_5 - №0/П-1 від 29.07.2008 року, та ТОВ «Пром-Контрактор» -№220251 від 29.07.2008 року (а.с. 21-23, 24-26, 27-29).

Крім того, між Банком та ОСОБА_6 був укладений договір застави транспортного засобу №0/3-1 від 29.07.2008 року, за яким у заставу Банку був переданий автомобіль Toyota Lexus 470, 2002 року випуску, колір сірий, типу легковий універсал, номер агрегатів НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 (30-333, 34,35-36).

Доводи апелянта про те, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті, необґрунтовані.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституцій України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ . Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року №6-7 ц11 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

З наданих позивачем суду копій документів вбачається, що на час укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 липня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» мав банківську ліцензію №75 від 24 грудня 2001 року та дозвіл №75-2 від 19 грудня 2001 року з додатком до нього від 03 липня 2007 року на право здійснювати операцій в іноземній валюті.

Тобто, мав права на укладення зазначеного договору про надання споживчого кредиту в іноземній валюті.

Згідно з довідками-розрахунками банку станом на 17 березня 2014 року заборгованість за кредитом складає 70 879,73 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 березня 2014 року становило 680 495,02 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення строків повернення кредиту 2 076, 59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 березня 2014 року становило 19 936,72 грн., та заборгованість по сплаті пені за порушення строків процентів за кредиту в розмірі 191,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 березня 2014 року становило 1 842,19 грн. (а.с. 64-74).

13 лютого 2014 року Банк направив на адресу відповідачів письмову вимогу про повернення боргу, виплата якого припинена у березні 2012 року, проте борг не був погашений (а.с. 75-82)

Доводи апелянта про відсутність заборгованості з посиланням на неправильність нарахування заборгованості, необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та умовами п.п. 1.3.3 договору споживчого кредиту.

В іншій частині рішення не оскаржене.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного рішення про стягнення суми заборгованості з відповідачів.

Між тим, суд не врахував, що статтею 88 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат з кожного із відповідачів в частині задоволення позовних вимог, та помилково ухвалив рішення про їх стягнення тільки з одного відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Тому, на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні: відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Контрактор», ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати з оплати судового збору по 730 грн. з кожного (загалом у розмірі 3654 грн.).

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року у цій справі в частині стягнення судового збору змінити:

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Контрактор», ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати з оплати судового збору по 730 грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: