ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/515/15-ц
Провадження №2/636/557/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 квітня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Карауловій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, процентів, інфляційних та штрафних санкцій в сумі 55976,72 грн., отриманих у позику, та судового збору у сумі 559,76 грн.

В позовній заяві позивач вказала, що 08.09.2014 року за проханням відповідача вона позичила 50000 грн. з умовою їх повернення до 08 жовтня 2014 року, про що відповідачем була надана письмова розписка. Однак, у встановлений строк відповідач гроші не повернув, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проводити розгляд справи у її відсутності та у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с. 49).

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 43 газети «Слобідський край» від 11 квітня 2015 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, хоча мав таку можливість (а.с. 25, 32, 37, 48).

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

08 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 кошти у сумі 50000 грн. у борг та зобов'язався повернути кошти у повному обсязі 08.10.2014 року, про що свідчить письмова розписка від 08.09.2014 року (а.с. 5).

Однак у встановлений строк і до теперішнього часу відповідач гроші не повернув.

Таким чином, між сторонами 08.09.2014 року укладено договір позики з дотриманням вимог ст.ст. 1046-1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання відповідачу грошової суми.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, у відповідача виникає відповідальність за невиконання свого зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи невиконання боржником свого зобов'язання у встановлений строк відповідач повинен сплатити позивачу 3 % річних від простроченої суми за період з 09.10.2014 року по 19.01.2015 року (день складання позову) - 103 дні:

50000 : 365 х 103 х 3% = 423,767 грн. = 423,28 грн.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (ч.1 ст. 4 цього Закону).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Отже загальна сума індексу інфляції становить 3650 грн. з розрахунку:

· за жовтень 2014р. - 50000 грн. х 102,4% - 50000 грн. = 1200 грн.;

· за листопад 2014р. - 50000 грн. х 101,9% - 50000 грн. = 950 грн.;

· за грудень 2014р. - 50000 грн. х 103,0% - 50000 грн. = 1500 грн.

Таким чином, сума боргу, що підлягає стягненню за договором позики становить 54073,28 грн., яка складається з: 50000 грн. - кошти отримані у борг;

423,28 грн. - 3 % річних;

3650 грн. - інфляційні втрати.

З урахуванням встановлених обставин, судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, тому позовні вимоги в частині стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 процентів річних від простроченої суми, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача суму основного боргу по договору позики, 3% річних та індекс інфляції, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того, тривалий термін прострочення сплати боргу, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню, оскільки штрафні санкції не передбачені договором позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тернова, Чугуївського району, Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Буди, Харківського району, Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, борг у розмірі 50000 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 423,28 грн., індекс інфляції у розмірі 3650 грн. та судовий збір у розмірі 540,73 грн., а всього 54614 (п'ятдесят чотири тисячі шістсот чотирнадцять) грн. 01 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -