АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи №2-8513/11 Апел.провадж.№ 22-ц/796/693/2015Головуючий у 1- інстанції: Маліновська В.М. Доповідач : Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

Суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

При секретарі - Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом. В ході розгляду справи, уточнюючи позовні вимоги, просив суд визнати право власності та поділити в натурі домоволодіння АДРЕСА_1; припинити право спільної часткової власності сторін; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 2062,20 грн. судових витрат за проведення судової експертизи; стягнути з нього на користь ОСОБА_3 компенсацію за виділення в натурі додаткового приміщення (т.1 а.с.136,137, 237-238, т.2 а.с.1-3,12-14).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2014 року (т.2 а.с.35-42) у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (довіреність від 13 серпня 2012 року (т.1 а.с.146) апеляційну скаргу не визнала (т.2 а.с.76).

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях відповідачка ОСОБА_3 просила оскаржуване рішення залишити без змін (т.2 а.с.60-64).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

За матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №219 від 10 лютого 1981 року будинок АДРЕСА_1 житловою площею 50,3 кв.м., корисною площею 70,7 кв.м. прийнято в експлуатацію. Цим же рішенням погоджено видачу свідоцтво на право особистої власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_5 та на 1/2 частину громадянину ОСОБА_6 (т.1 а.с.157 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1986 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_6 спадщину в рівних долях прийняли: його дружина - ОСОБА_7 і син - ОСОБА_8 Спадкове майно складалось з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в м.Києві, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Шевченківської Райради народних депутатів м.Києва від 15 травня 1981 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 травня 1981 року ( т.1 а.с.85 ).

02 червня 1986 року ОСОБА_8 зареєстрував право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 у Київському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 02 червня 1986 року (т.1 а.с.86 ).

24 жовтня 1987 року ухвалено рішення Шевченківським районним народним судом м.Києва у цивільній справі № 2-1670/87 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим будинком і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про порядок користування 1/2 частиною будинку.

Вказаним рішенням вселено ОСОБА_8 у буд. .АДРЕСА_1, виділено йому у користування житлову кімнату площею 7,6 кв.м; житлову кімнату площею 17,3 кв.м. залишено у користуванні ОСОБА_7; підсобні приміщення - кухню площею 3,7 кв.м, душову площею 1,8 кв.м, коридор площею 4,4 кв.м. залишено у спільному користуванні сторін. Зобов'язано ОСОБА_8 закрити дверний отвір з кімнати 7,6 кв.м в кімнату 17,3 кв.м, а також зробити дверний отвір з кімнати площею 17,3 кв.м в коридор площею 4,4 кв.м. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено ( т.1 а.с. 179-185 ).

Рішенням № 510 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м.Києва від 09 листопада 1987 року ОСОБА_8 надано дозвіл на прибудову кухні, душової, коридору і збільшення житлової кімнати 7,6 кв.м до площі 19,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 (т.1 158,186).

Рішенням №19 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м.Києва від 09 січня 1989 року у відповідності до рішення виконкому № 510 від 09 листопада 1987р. за заявою ОСОБА_8 узаконено збільшення площі житлової кімнати на 7,8 кв.м порівняно з тим, як передбачалось (т.1 158,186 т.1).

11 грудня 1989 року ухвалено рішення Шевченківським районним народним судом м.Києва від 11 грудня 1989 року у справі №2-260/89 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про поділ домоволодіння і визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на сарай, позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Судом визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, виділивши їй приміщення: 2-1 площею 8,3 кв.м з погребом, 2-2 площею 1,8 кв.м, 2-3 площею 17,3 кв.м, а також визнано право власності на 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». За ОСОБА_8 визнано право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, виділено у користування кімнату 3-3 житловою площею 7,6 кв.м, а також визнано право власності на 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». За ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, виділено у користування приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 площею 2, 0 кв.м, 1-3 площею 8,8 кв.м, 1-4 площею 16,6 кв.м, а також визнано право власності на 1/2 частину гаража-сарая літ. «Б» ( т1.а.с.7-10 ).

Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 27 грудня 1989 року (до рішення Шевченківського районного народного суду м. Києва від 11 грудня 1989 року) визнано за ОСОБА_5 право власності на погреб, сарай літ. «Б», металевий гараж літ. «Е» (т.1 а.с.10 зворот).

Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 12 лютого 1992 року (до рішення Шевченківського районного народного суду м. Києва від 11 грудня 1989 року) визначені ідеальні долі співвласників будинку по АДРЕСА_1: ОСОБА_9 - 27/50 частин; ОСОБА_7 - 39/100 частин; ОСОБА_8 - 7/100 частин (т.1 а.с.11 ).

За договором купівлі-продажу від 07 березня 1997 року ОСОБА_8 придбав у власність (продавець ОСОБА_10.) 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м.Києві. Право власності на 39/100 частин житлового будинку зареєстроване за ОСОБА_8 Бюро технічної інвентаризації від 08 квітня 1997 року за № 25069 (т. 1 а.с.88-89).

Розпорядженням Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації № 2265 від 30 грудня 2003 року затверджено акт міжвідомчої комісії № 412 від 30 жовтня 2003 року про прийняття до експлуатації прибудов та будівель в будинку АДРЕСА_1 а-3 площею 3,7 кв.м., гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м., прибудови збільшеної на 3,3 кв.м., та дозволено ОСОБА_8 зареєструвати в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації прибудови та гараж в садибі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.90 ).

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1267 від 16 липня 2004 року затверджено акт міжвідомчої комісії № 90 від 01 квітня 2004 року про прийняття до експлуатації: прибудови «а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м, коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного з житлової кімнати, житлової кімнати площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні, ванни, душової. Цим же розпорядженням ОСОБА_8 надано дозвіл зареєструвати в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» прибудови, перебудови та гараж. Розпорядженням № 2265 від 30 грудня 2003 року скасовано, як таке, що втратило чинність (т.1 а.с.91 ).

01 червня 2006 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 46/100 частин житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м.Києві зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 19 червня 2006 року за №25069 (а.с.48 т.1 звороті).

Позивач ОСОБА_2 набув право власності на 54/100 частини житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також на гараж під літ. «Е» та на 1/2 частину сараю з льохом під літ. «Б» після смерті матері, ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2008 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-1610 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2011 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-281 ( т.1 а.с.4,5).

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2014 року, у справі № 761/536/14-ц (провадження № 2/761/1914/2014) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м.Києві про визнання права власності на майно, у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Вказаним рішенням за ОСОБА_3 визнано право власності на житлову прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Києві, позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0кв.м., 2-2 коридор площею 3,0 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 2-7 кухня площею 11,0 кв.м., 2-8 санвузол площею 2,3 кв.м. ( т.2 а.с. 17-25 ).

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_2 користується в будинку АДРЕСА_1 квартирою № 1, яка складається з наступних приміщень: 1-1 - кухня площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 - ванна площею 2,0 кв.м, 1-3 - житлова кімната площею 8,8 кв.м, 1-4 житлова кімната площею 16,6 кв.м.

Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі позивача № 1 прибудов, перебудов чи перепланувань не здійснювалось.

Квартира відповідачки .№ 2 була збільшена за рахунок спірних прибудов і складається з наступних приміщень: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-4 - коридор площею 7,6 кв.м, 2-5 - житлова кімната площею 17,3 кв.м, 2-6 - житлова кімната площею 13,5 кв.м, 2-7 - кухня площею 11, 0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м.

Судом встановлено, що кожна з житлових квартир в будинку облаштована для ізольованого користування, має самостійний вхід (вихід) на прилеглу земельну ділянку.

Доводи апелянта стосовно того, що судом не взято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи не заслуговують на увагу. Висновок експерта є одним із засобів доказування та одним із видів доказів. Судом першої інстанції з*ясовано узгодженість висновку експерта з іншими матеріалами справи. Висновку експерта судом дана оцінка у сукупності з іншими доказами, наявними у справі.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23 вересня 2013 року № 9293/12-43, з технічної точки зору поділ житлового будинку АДРЕСА_1 можливий з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме ОСОБА_2 належить 54/100 та ОСОБА_3 належить 46/100 можливий. У дослідницькій частині висновку та у додатках № 1-2 до висновку запропоновано 3 варіанти поділу житлового будинку АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників ОСОБА_2. (54/100) та ОСОБА_3 (46/100) ( т.1 а.с.119-128 т.1).

Судом першої інстанції висновок експерта не прийнято як належний доказ. Суд першої інстанції, у зазначеному висновку не було враховано весь обсяг нерухомого майна в домоволодінні з урахуванням часток, що належить кожній із сторін у справі та запропонований поділ житлового будинку не враховує добудови та збільшення площ окремих приміщень, які були зроблені попереднім співвласником ОСОБА_8, власником яких на час проведення експертизи була відповідачка.

Згідно наданого позивачем технічного паспорту від 10 вересня 2004 року коридор 2- 4 площею 7,6 кв.м., про поділ та визнання права власності на який просить позивач, знаходиться на перетині двох жилих кімнат, які належать відповідачці, а саме: 2-6 площею 13,5 кв.м. та 2-5 площею 17,3 кв.м., та є фактично сполученням між вказаними кімнатами та іншими приміщеннями, які належать та знаходяться у користуванні відповідачки (т.1. а.с.13-20 ).

Вказаний коридор утворився внаслідок переобладнання житлової кімнати площею 7,6 кв.м., що належала ОСОБА_8 та складала 7/100 його ідеальних долей домоволодіння, та в подальшому була передана Відповідачці на підставі договору дарування від 01 червня 2006 року, що також підтверджується короткою технічною характеристикою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за даними технічної інвентаризації станом на 20 січня 2006 року (т.1 а.с.12 т.1 зворот).

Судом достовірно встановлено, що перелік приміщень, які знаходяться в користуванні позивача, їх нумерація та площа повністю збігаються з переліком приміщень, виділених матері останнього - ОСОБА_5 за рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 11 грудня 1989 року. Збільшення площі займаних відповідачкою приміщень відбулось не в результаті зменшення займаних площ позивачем, а в результаті добудови та збільшення площі приміщень попереднім власником - ОСОБА_8 в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд першої інстанції зазначав, що поряд з уточненими позовними вимогами, з урахуванням чинного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2014 року, для визначення варіантів поділу житлового будинку АДРЕСА_1 з урахуванням встановлених рішенням суду від 01 жовтня 2014 року обставин та згідно з ідеальними частками співвласників вказаного будинку необхідні спеціальні знання у відповідній галузі, проте, жодна із сторін у справі не заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів такого поділу з урахуванням обставин, визначених рішенням суду від 01 жовтня 2014 року.

За таких обставин, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що судом не було прийнято до уваги відзив відповідачки на позов, в якому відповідачка погоджувалась про вирішення питання щодо поділу в натурі приміщення домоволодіння.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, на правильність висновку суду першої інстанції не впливають, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: