Провадження № 2/522/3530/15
Справа № 522/8319/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Герасименко Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», третя особа: Моторне транспортне страхове бюро України, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОРУХ СЕРВІС» про стягнення у солідарному порядку завданої внаслідок ДТП майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в травні 2014р. звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», третя особа: Моторне транспортне страхове бюро України, з посиланням рна норми ст.ст.. 988, 1166, ч.2 ст.1187, ч.2 ст..1192 ,1194 ЦК України, про стягнення у солідарному порядку завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 159 476, 01 грн. та судовий збір.

В процесі розгляду справи судом було залучено в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору- Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОРУХ СЕРВІС».

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11.09.2013р. ОСОБА_2 , керуючи автобусом БАЗ-А079, д.н. НОМЕР_1 по вул.. Велика Арнаутська, вчинив виїзд на регульоване перехрестя з вул. Преображенській в м.Одесі на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mtrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 був визнаний судом винний у скоєнні ДТП. Згідно висновку №500/13 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, від 10.12.2013р., вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Mtrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП становить 159 476,01 грн. ОСОБА_3 звертався з заявою про страхове відшкодовування до МТСБУ, але відповіді не отримав.

12.02.2014р. між ОСОБА_3 (цедент) та ОСОБА_1.(цесіонарій) було укладено договір уступки прав (цесії) №12/2-14 про те, що цемент передає Цесіонареві, а цесіонарій набуває право вимоги відшкодування шкоди, завданої йому ДТП. Тобто таким чином позивач набув право вимоги від винних в ДТП належного виконання зобов'язань, а саме від страхових компаній та МТСБУ. Позивач також звертався до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування, на яку отримав відповідь, згідно якої стало відомо, що учасник ДТП на місці пред'явив договір страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «ЛАФОРТ» (поліс №АЕ/0673944).

В судовому засіданні представник позивача-Копиченко К.В., діючий по довіреності, повністю підтримав позовні вимоги з викладених підстав та просив позов задовольнити. При цьому він пояснив, що йому невідомо чи відремонтований автомобіль Николенко

В судовому засідання відповідач ОСОБА_4 та його представник -ОСОБА_5, діючий по довіреності від 20.10.2014р.(а.с.102) позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, і підтримавши свої письмові заперечення на позов, де зазначили, що одразу після скоєння ДТП, ОСОБА_4 повідомив належним чином ПАТ «ЛАФОРТ», позивач не звертався до страхової компанії у встановлений строк з заявою про відшкодування шкоди, також позивач не зберіг пошкоджений автомобіль у такому стані в якому вона знаходились після ДТП, також позивач просить стягнути значно вищу, ніж він відшкодував потерпілому ОСОБА_3. Крім того вони зазначили, що під час ДТП ОСОБА_4 виконував трудові обов'язки, так як працював водієм на автобусі в ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС», а сам позивач є родичем керівника ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС». Не пред'явлення вимог до роботодавця, тобто до ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС», є підставою для відмови в позові , та вважає що він є неналежним відповідачем.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сповіщались неоднарозово належним чином, причини неявки суду не повідомили, 05.01.2015р. арбітражний керуючий ПАТ «СК «ЛАФОРТ» Дяченко С.В.(а.с.123-124) надіслав на адресу суду, після витребування копії страхової справи лист, яким страхову справу так і не надіслав, та пояснив що офіційно оприлюднення інформація в пресі про порушення справи про банкрутство, про визнання їх банкрутом, та про право позивача звернутись в порядку ч.4 ст..23 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з вимогою до боржника, а також що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення шкоди, є підставою для відмови в позові.

Представник третьої особи- Моторне транспортне страхове бюро України, в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, надіславши суду письмові пояснення 16.06.2014.(а.с.57-63) та від 26.11.2014р.(а.с.120), яким повідомили, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «ЛАФОРТ» поліс №АЕ/0673944 і що для відшкодування збитків потерпіла особа чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування повинна подати до СК протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП заяву про страхове відшкодування. Також ПрАТ «ЛАФОРТ» оголошено банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а матеріали щодо укладених страховиком договорів МТСБУ не передавались та слід звертатись до арбітражного керуючого ПАТ «СК «ЛАФОРТ» з відповідною заявою.

Представник третьої особи ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС» Кочура Ю.О., діючий по довіреності, вважав позовні вимоги обґрунтованими та просив позов задовольнити. При цьому він підтвердив, що дійсно відповідач ОСОБА_4 на час скоєння ДТП знаходився з підприємством у трудових відносинах, працював у них на маршрутному автобусі водієм, та мав страховий поліс. Проте представник зазначає, що йому не відомо де дівся цей страховий поліс, так як начебто ОСОБА_4 не віддав його керівництву.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача і третьої особи, відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи. Дійшов до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що 11.09.2013р. ОСОБА_2 , керуючи автобусом БАЗ-А079, д.н. НОМЕР_1 по вул.. Велика Арнаутська, вчинив виїзд на регульоване перехрестя з вул. Преображенській в м.Одесі на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mtrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 24.10.2013р. був визнаний винний у скоєнні вказаного ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 ККпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7).

Як встановлено в судовому засіданні, що також підтверджується постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 24.10.2013р., поясненнями відповідача, представника ТОВ АВТОРУХ СЕРВІС», копією трудової книжки ОСОБА_2(а.с.98-) відповідач ОСОБА_2 працював в ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС» водієм та керуючи автобусом БАЗ-А079, д.н. НОМЕР_1 11.09.2013р. виконував трудові обов'язки.

Також судом встановлено, що транспортний засіб- автобус БАЗ-А079, д.н. НОМЕР_1 ,2006р.в., був взятий ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС» у ОСОБА_8 в оренду згідно нотаріально посвідченого договору оренди від 12.12.2012р. (цільове призначення-автобус пасажирський) строком до 12.12.2015р.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за цим ТЗ- БАЗ-А079, д.н. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ЛАФОРТ», що підтверджується письмовими поясненнями МТСБУ про видачу полісу АЕ №0673944 та який діяв на момент ДТП-11.09.2013р.

З пояснень відповідача ОСОБА_4 встановлено, що після скоєння ДТП він зателефонував представникам ПАТ «СК «ЛАФОРТ», та згодом подав письмову заяву про ДТП.

ОСОБА_3 20.09.2013р., (а.с.4), звернувся з письмовою заявою до МТСБУ про здійснення відшкодовування йому шкоди у розмірі 150 000 грн., завданої в результаті пошкодження ТЗ автомобіля «Mtrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2 під час ДТП 11.09.2013р..

Згідно заключення №500/13 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, від 10.12.2013р. (СПД ФЛ ОСОБА_9.), яке виконано по заяві ОСОБА_3, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Mеrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2, 2006р. випуску, спричиненої під час ДТП 11.09.2013р., складає 159 476 грн. (а.с.8-33).

12 лютого 2014р. між ОСОБА_3 (цедент) та ОСОБА_1.(цесіонарій) було укладено письмово договір уступки прав (цесії) №12/2-14 про те, що цемент передає Цесіонареві, а цесіонарій набуває право вимоги відшкодування шкоди, завданої йому ДТП.(а.с.34-35). Згідно п.1 цього договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги відшкодування шкоди завданої йому дорожньо-трнаспортною пригодою, що сталася 11.09.2013р. на перехресті вул.. В.Арнаутська та вул..Преображенська в м.Одесі за участю ТЗ марки БАЗ-А079, 2006р.в. д.н. НОМЕР_1 та ТЗ під керуванням ОСОБА_3 марки «Mеrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2, 2006р., належне Цедентові.

За цим договором Цесіонарій набуває права вимагати від винних в ДТП належного відшкодування наступних зобов'язань:

-Вимагати від винних в ДТП відшкодовування шкоди завданої ДТП,

-Вимагати від страхових компаній та МТСБУ відшкодовування шкоди завданої ЖТП.

За умовами цього договору цемент втрачає право вимагати відшкодовування шкоди, завданої ДТП від винних в ДТП осіб та/або страхових компаній,МТСБУ.(п.2.1.).

Згідно п.4. Договору в якості компенсації уступленого права вимоги Цесіонарій виплачує Цеденту 82 000 грн. наступними траншами: 41 000 грн в момент підписання цього договору, 41 000 грн. на протязі двох місяців після підписання цього договору по 20500 грн. кожний місяць.

В підтвердження розрахунку між сторонами позивач надав суду копії розписок на зазначені суми укладені ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_1 від 12.02.2014р., 14.03.2014р. , 12.04.2014р.

Відповідно до п.6 договору цемент зобов'язаний повідомити винних в ДТП про уступку вимоги протягом 5 днів з моменту підписання цього договору.

З матеріалів справи вбачається. зо ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про укладання договору цесії між ним та ОСОБА_3 та про набуття права вимоги відшкодування. (а.с.5), на яку МТСБУ 14.04.2015р. надіслало йому відповідь за №3/1-04/10845, де зазначило, що відповідно до п.п.»а» п.41.1. ст..41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно їх інформації інший учасник на місці ДТП пред'явив договір страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АЕ №0673944) з ПрАТ «СК «ЛАФОРТ». З огляду на зазначене МТСБУ не має права здійснити регламенту виплату з фонду потерпілих.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 подав до ПАТ «СК «ЛАФОРТ» 09.01.2013р. письмову заяву разом зі схематичним планом місця події про обставини події за участю ТЗ забезпеченого полісом АЕ №0673944 (термін дії з 18.12.2012р. по 18.12.2013р.)., де потерпілим зазначений ОСОБА_3 та в якому вказано що він прийнятий на роботу наказом від 14.03.2013р.

Таким чином згідно вказаного Полісу, страховик взяв на себе обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб в період дії договору з 18.12.2012р. по 18.12.2013р включно та страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000,00 грн.

При цьому ОСОБА_4 заперечує сплатити шкоду , вважаючи що це є обов'язком ПАТ «СК «ЛАФОРТ» .

З пояснень сторін по справі та матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до ПАТ «СК «ЛАФОРТ» та до ОСОБА_4 з заявою про повідомлення їх про договір цесії та з вимогою про відшкодування шкоди внаслідок зазначеного ДТП. Страхова компанія не повідомляла позивача про визначення розміру Mеrsedes-Bens-Vito» д.н. НОМЕР_2, 2006р завданої автомобілю шкоди

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Крім того, в абзаці 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків

П.16 Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2014р. передбачено, Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

На підставі аналізу норм ст..ст.1167,1172, 1187,1188 ЦК України суд приходить до висновку про те, що шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. При цьому положення ст..ст.1187,1188 ЦК України є спеціальними щодо ст..ст.1166,1167 ЦК України.

Також діючим законодавством не передбачено стягнення шкоди в солідарному порядку.

Виходячи з наведеного позивач мав право пред'явити свої вимоги до ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС» та до ПАТ СК «ЛАФОРТ»( в рамках ліміту відповідальності) у встановлений законом строк та порядку.

Проте позивач такі вимоги до ТОВ «АВТОРУХ СЕРВІС» не пред'являв, та в судовому засіданні відмовився на залучення цього товариства в якості співвідповідача.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку що позивні вимоги до ОСОБА_2 пред'явлені позивачем як до неналежного відповідача , а тому не підлягають задоволенню.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).

Як роз'яснено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Що стосується позовних вимог до ПАТ «СК «ЛАФОРТ», то судом встановлено, що позивач не звертався до них з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. п. 22.1 та 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст..28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода,заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

Разом з тим, позивач, як особа, яка виплатила компенсацію уступленого права вимоги за цим страховим випадком, набув права кредитора (потерпілого в ДТП) у страховому зобов'язанні в межах фактичних виплат. Отже, в порядку та у строки, визначені п. 35.1 ст. 35 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) та ст. 1194 ЦК України, позивач зобов'язаний був направити відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Оскільки позивач із такою заявою не звертався, ні протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП ні після укладання договору цесії, то строк виплати страхового відшкодування не настав.

Крім того суд враховує, що позивач не визначив конкретну суму вимоги до ПАТ «СК «ЛАФОРТ» і що згідно умов договору цесії позивач повинен був повідомити страхову компанію про відшкодування збитків протягом 5 днів з моменту укладання договору цесії. Проте ці вимоги ним не були виконані.

Як вже відомо, ПАТ «СК «ЛАФОРТ» 10.09.2014р. визнана у судовому порядку банкрутом. Протягом 2-х місячного терміну позивач не пред'явив вимогу в порядку ст..23 ч.8 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Тому суд приходить до висновку що вимога до ПАТ «СК «ЛАФОРТ» також не підлягає задоволенню з викладених підстав.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 79 ч.3, 85, 88, 169, 209, 212- 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 22, 509, 512, 513, 979, 988, 990, 979, 1166, 1172,1187,1188, 1194 , ЦК України, ст. ст., 12, 22, 24,33 ,35 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», третя особа: Моторне транспортне страхове бюро України, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОРУХ СЕРВІС» про стягнення у солідарному порядку завданої внаслідок ДТП майнової шкоди, -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

30.04.2015