Справа № 758/2246/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до висновку що, вона (заява) подана з порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту, а тому підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Частина друга статті 151 ЦПК України визначає, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 1, 4 своєї Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року роз'яснив, що звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Мною встановлено, що незважаючи на вимоги ст. 151 ЦПК України та вищезазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, заявником в своїй заяві про забезпечення позову не викладено обставин та не надано доказів, які б підтверджували причини та необхідність забезпечення його позову (існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову) та не надано відомостей, потрібних для забезпечення позову тим видом забезпечення, який він просить застосувати (накладення арешту), а саме достовірних відомостей про наявність у відповідача відкритих рахунків в банківських установах та наявності на них коштів, які належать йому.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 6 своєї Постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів. Проте це не стосується деяких категорій осіб незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-VI вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI).

Мною встановлено, що зважаючи на предмет позову (трудовий спір), заявник є позивачем, який звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», однак виходячи з вищезазначених роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, він (заявник) не звільнений від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення свого позову, оскільки не відносить до категорії осіб, визначених у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір», в той же час незважаючи на це останнім не надано до суду документ про сплату судового збору у встановленому підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий збір», розмірі.

Також заявником незважаючи на вимоги ч. 4 ст. 151 ЦПК України не надано до суду копії заяви про забезпечення позову для відповідача.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про доведеність тієї обставини, що заява про забезпечення позову не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до її форми та змісту.

Стаття 121 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 151, 152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без руху.

Надати заявнику строк в 5 (п'ять) днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Роз'яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали в указаний термін, матеріали заяви будуть вважатись неподаними і повернуті йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. С. Декаленко