Справа № 180/915/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі

головуючого: судді Янжули О.С.

при секретарі: Гащук І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець цивільну справу за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» 25.06.2014 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди у порядку регресу, зазначивши, що 12.10.2010 року ОСОБА_3 - водій автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись з боку с. Городище в напрямку м. Марганець, підїхав до залізничного переїзду 155 км + 566 м на перегоні Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, зупинився біля дорожньої розмітки 1.12. (стоп-лінія). О 08-58 год. ОСОБА_3. незважаючи на заборонні сигнали автоматичної світлової та звукової сигналізації та оповіщувальні звукові сигнали електровоза ВЛ-8 №1583, що прямував без вагонів поїздом №4502, виїхав на залізничну колію, в результаті чого сталася ДТП. Згідно висновків Акту розслідування причин ДТП, що сталася 12.10.2010 року поблизу с. Максимівка Дніпропетровської області, надання допомоги постраждалим та членам сімей загиблих від 12.10.2010 року 04.11.2010 року, основною причиною ДТП є порушення водієм автобуса БАЗ-А079.04 ОСОБА_3 п.п.20.2, 20.5 Правил дорожнього руху в частині проїзду залізничного переїзду на включений заборонений сигнал світлофора та звуковий сигнал. Актом не визначено жодного порушення з боку залізниці, які стали або могли стати однією з супутніх причин ДТП.

Марганецьким міським судом були розглянуті цивільні справи за позовами постраждалих та родичів загиблих до ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2, та ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення моральної шкоди, всього було розглянуто судом 89 цивільних справ.

На виконання рішень по вказаних цивільних справах, з огляду на те, що шкоду стягнуто в солідарному порядку, у порядку добровільного виконання рішення суду, ДП «Придніпровська залізниця» сплатило 9 128 912,40 гривень, про що свідчать платіжні доручення.

Оскільки вина залізниці у скоєнні вказаного ДТП взагалі відсутня, та з урахуванням встановленого факту наявності вини водія автобусу БАЗ-А079.04 ОСОБА_3, як працівника «ПП ОСОБА_2В.», просять суд стягнути з ОСОБА_2 в порядку права зворотної вимоги, який не виконав солідарне зобовязання 9 128 912,40 гривень на користь залізниці.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у ході судового розгляду кримінальної справи стало відомо, що вина залізниці також наявна, тому задовольняти позов повністю неможливо.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115км + 566м перегону Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, розташованому поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до акту розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, надання допомоги постраждалим і членам сімей загиблих від 12 жовтня - 04 листопада 2010 року, яка проведена урядовою комісією, призначеною розпорядженням Прем'єр-міністра України від 12 жовтня 2010 року №1951, автобус БАЗ-А079.04 "Еталон", під керуванням водія ОСОБА_3, незважаючи на заборонні сигнали автоматичної світлофорної та звукової сигналізації та оповіщувальні звукові сигнали електровоза ВЛ-8 №1583, виїхав на залізничний переїзд 115км+566м перегону Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці.

У цей же час до переїзду наближався електровоз ВЛ-8 №1583, що прямував без вагонів поїздом №4502. Помітивши, що почав рух автобус в сторону переїзду, машиніст застосував екстрене гальмування, але уникнути зіткнення з автобусом не вдалося.

Внаслідок ДТП 45 осіб, серед яких водій автобуса, загинули, а ще 8 пасажирів автобуса отримали тілесні ушкодження.

Зазначено, що основною причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автобуса БАЗ-А079.04 ОСОБА_3 пунктів 20.2 та 20.5 Правил дорожнього руху в частині проїзду залізничного переїзду на включений заборонний сигнал світлофора та звуковий сигнал.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2013 року, який набрав чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №70/27-580 від 19 жовтня 2010 року, недотримання водієм автобуса "Еталон", ОСОБА_3 п.п.8.7.6,20.2 і 20.5 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортного випадку.

Постраждалі та родичі загиблих звернулися до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП "Придніпровська залізниця", ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди.

Рішеннями Марганецького міського суду Дніпропетровської області які набрали законної сили, на підставі ст.ст.1188,1190 ЦК України стягнуто з відповідачів моральну шкоду в солідарному порядку.

На підставі вищевказаних рішень відкрито 89 виконавчих проваджень, за результатами яких у порядку добровільного виконання рішення суду, ДП «Придніпровська залізниця» сплатило позивачам - 9 128 912,40 гривень, про що свідчать платіжні доручення наявні в матеріалах справи.

Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоди) про повернення оплаченого з його вини відшкодування потерпілому.

За загальним правилом на боржника за зворотною вимогою покладається обов'язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі.

Як роз'яснено у підпункті 2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року із наступними змінами, з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлені межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах.

З акту розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року поблизу с.Максимівка Дніпропетровської області, надання допомоги постраждалим і членам сімей загиблих від 12 жовтня-04 листопада 2010 року вбачається, що основною причиною ДТП є порушення водієм автобусу БАЗ-А079.07 ОСОБА_3 пунктів 20.2 та 20.5 Правил дорожнього руху в частині переїзду на включений заборонний сигнал світлофора та звуковий сигнал.

Визначено ряд супутніх причин, з яких порушень з боку ДП "Придніпровська залізниця" не встановлено.

Крім того, висновком судової автотехнічної експертизи №70/27-580 від 19 жовтня 2010 року визначено, що порушення водієм п.п.8.7.6,20.2,20.5 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1188, 1191 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АТ 097847) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в відшкодування шкоди в порядку регресу 9 128 912 (девять мільйонів сто двадцять вісім тисяч девятсот дванадцять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (АТ 097847), судовий збір на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в розмірі 3654 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. С. Янжула