АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як власник торгової марки «Sanahunt», 7 березня 2014 року уклала з ОСОБА_3 договір доручення, за умовами якого останній зобов'язався здійснювати представництво її інтересів під час пошуку контрагента на розробку сайту інтернет-магазину «Sanahunt», забезпечення виконання з ним договору на вигідних для неї умовах та контроль за належним виконанням договору зі сторони виконавця. Як повірений, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 5 000,00 грн. 7 квітня 2014 року між позивачем і ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про розробку сайту №РС-07042014 та погоджено технічне завдання. Як замовник за вказаним договором ОСОБА_2 10 квітня 2014 року здійснила передоплату виконавцю ФОП ОСОБА_4 у сумі 33 750,00 грн. та 11 400,00 грн., а 20 червня 2014 року - 45 000,00 грн. Однак, відповідач

ФОП ОСОБА_4 не виконав в повному обсязі свого обов'язку згідно з погодженим технічним завданням, оскільки станом на 1 вересня 2014 року мали місце суттєві зауваження щодо роботи веб-сайту, робота якого не була коректною, а ОСОБА_3, як повірений, не проконтролював та не забезпечив належне виконання виконавцем умов договору. 1 вересня 2014 року та 12 вересня 2014 року ОСОБА_2 були направлені на адресу ФОП ОСОБА_4 письмові вимоги про розірвання договору в односторонньому порядку та повернення частини передоплати у сумі

45 000,00 грн., які відповідач не виконав. Вважаючи мету договорів не досягнутою,

_________________________________________________________

Справа № 759/22366/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6316/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

роботу виконаною не у відповідності до договірних умов і технічного завдання, а отримані відповідачами гроші безпідставно набутими, позивач просила на підставі ст.ст. 526, 849, 1212 ЦК України стягнути на свою користь з ОСОБА_3 за договором доручення 5 000,00 грн. та з ФОП ОСОБА_4 45 000,00 грн. авансового платежу за договором про розробку сайту, а також штраф у розмірі 2 716,85 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 невикористаний авансовий платіж з урахуванням інфляції у розмірі 48 317,23 грн., штраф за порушення строків виконання робіт за договором - 2 716,85 грн. та судовий збір - 510,34 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ФОП ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що судом не було встановлено обсягу фактично виконаних за договором робіт та помилково стягнуто з відповідача грошові кошти, як майно, набуте без достатніх правових підстав.

В суді апеляційної інстанції представник ФОП ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником знаку для товарів і послуг «Sanahunt» (а.с. 71-72).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 7 березня 2014 року укладено договір доручення, за умовами якого останній зобов'язався здійснювати представництво її інтересів під час пошуку контрагента на розробку сайту інтернет-магазину «Sanahunt», забезпечення виконання з ним договору на розробку сайту на вигідних для неї умовах та контроль за належним виконанням договору зі сторони виконавця (а.с. 8-10).

7 березня 2014 року ОСОБА_3, як повірений, отримав від ОСОБА_2

5 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 11).

Між ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_4 7 квітня 2014 року укладено договір на розробку сайту № РС-07042014 та погоджено технічне завдання (а.с. 12-63).

На виконання умов договору, позивач 10 квітня 2014 року здійснила передоплату ФОП ОСОБА_4 на суми 33 750,00 грн. та 11 400,00 грн., а 20 червня 2014 року - на суму 45 000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 64-69).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та

ФОП ОСОБА_10 1 вересня 2014 року укладено договір про розробку сайту (а.с. 137-143) та останнім було виконано умови договору, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт від 26 грудня та 30 грудня 2014 року (а.с. 144-147).

Враховуючи викладене, зокрема виконання ОСОБА_3 свого обов'язку за договором доручення, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до нього.

Разом з тим, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_4 авансового платежу з урахуванням інфляції у розмірі 48 317,23 грн. та штрафу за порушення строків виконання робіт за договором у розмірі 2 716,85 грн., суд посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, виходив з того, що правова підстава, згідно з якою ФОП ОСОБА_4 були отримані від позивача авансові грошові кошти, в подальшому відпала.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України закріплено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Натомість, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, а судом, в свою чергу, не було встановлено факту порушення ФОП ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором про розробку сайту, а також обсягу фактично виконаних робіт.

Висновок суду першої інстанції про те, що правова підстава, згідно з якою ФОП ОСОБА_4 були отримані від позивача авансові грошові кошти, в подальшому відпала, є помилковим, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою отримання відповідачем зазначеної суми коштів є положення розділу 4 договору від 7 квітня 2014 року.

Таким чином, ФОП ОСОБА_4 набув майно за існування достатніх правових підстав, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові

№ 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

За таких обставин, враховуючи те, що сторони перебували у договірних відносинах, а грошові кошти у сумі 45 000,00 грн. були отримані ФОП

ОСОБА_4 в якості авансу за договором та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з урахуванням відсутності доказів визнання укладеного договору недійсним або його розірвання, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції до правовідносин сторін частини першої ст. 1212 ЦК України.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, рішення суду назвати повністю законним та обґрунтованим не можна, а тому воно, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до ФОП ОСОБА_4 з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 рокускасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко