Справа № 169/728/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Провадження № 22-ц/773/492/15 Категорія: 41 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю пр-ка позивача - Гражевського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Весь мир бронедверей» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферро Макс», про захист ділової репутації, відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Весь мир бронедверей» на рішення Турійського районного суду від 11 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ТзОВ «Весь мир бронедверей» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що воно є виробником броньованих виробів та здійснює сертифікований випуск бронежилетів «Патріот» класу 4. У липні 2014 року в мережі Інтернет почала розповсюджуватися інформація про невідповідність виготовлених ними та іншим виробником бронежилетів заявленим характеристикам міцності і на цьому фоні рекламувалася продукція третьої особи, жилети якої начеб-то були значно кращими за своїми бойовими характеристиками.

Відповідачі навмисне, з метою підірвати репутацію товариства, як виробника, виконуючи замовлення третьої особи, як їх недобросовісного конкурента, розповсюдили неправдиву, нічим, крім сумнівного запису випробувань, інформацію через телебачення та пресу, завдавши значної шкоди честі, гідності керівництва та працівників позивача та значну шкоду діловій репутації позивача. Громадське телебачення надало дозвіл та розмістило у своєму ефірі в новинах ІНФОРМАЦІЯ_1 року не перевірену, недостовірну інформацію, завдавши шкоди репутації позивача. Третя особа використала цю інформацію, як засіб недобросовісної конкуренції для досягнення ринкових вигод та переваг для себе.

Діями відповідачів нанесено не тільки моральну, а й матеріальну шкоду, оскільки після розміщення такої інформації обсяги продажу бронежилетів значно зменшилися, що призвело до суттєвого падіння результатів комерційної діяльності позивача.

Враховуючи наведене, позивач просив зобов'язати відповідачів офіційно спростувати неправдиву та неправомірну інформацію щодо продукції, яку випускає позивач, а саме бронежилетів «Патріот» класу 4 та публічно вибачитися перед ним. Стягнути з відповідачів 100000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 29 грудня 2014 року (а.с.177) за заявою представника позивача (а.с.172-173) було залучено до участі у справі в якості відповідача інтернет - видання «Нововолинськ Діловий», якого за заявою представника позивача (а.с.201) ухвалою суду від 27 січня 2015 року (а.с.205) замінено на відповідача ОСОБА_3, як автора оспорюваної інформації.

Рішенням Турійського районного суду від 11 лютого 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення в частині відмови в позові про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову.

Вважає, що допущено невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ст. 94 ЦК України).

Право на спростування недостовірної інформації, передбачене ч.1 ст.277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

Частинами 4 - 7 ст.277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» /далі - постанова Пленуму ВСУ/).

Згідно з положеннями ст.277 ЦК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п.18 постанови Пленуму ВСУ).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст.60 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.212 ЦПК України).

Судом встановлено, що у липні 2014 року в мережі Інтернет, зокрема, в інтернет-виданні «Нововолинськ Діловий» під редакцією ОСОБА_3 у рубриці «новини» ІНФОРМАЦІЯ_1 року розміщено публікацію «ІНФОРМАЦІЯ_2» такого змісту: «Бронежилети, які продають у Нововолинську, куля снайпера прошиває наскрізь. З величезним здивуванням це сьогодні на військовому полігоні Володимира-Волинського з'ясували громадські активісти з Нововолинська та Турійська. Дві пластини сертифікованого виробника «Бронедвері» 4 рівня захисту закріпили на узвишші. За сто метрів снайпер зарядив гвинтівку Драгунова патроном калібру 7,62 мм. Пролунав залп. Потім другий. В надії побачити втішний результат за пластинами побіг очільник ГО «Волинські патріоти» ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Результати були шокуючими. В першому випадку куля пройшла навиліт, а у другому - зробила дірку, загнувши пластину всередину.

- Обидва випадки смертельні для власника такого жилета, - підсумовує комбат ОСОБА_5.

Повідомили цю скандальну новину нововолинським торговцям. Ті відкликали партію замовленого товару і зараз з'ясовують обставини, за яких такі пластини потрапили в продаж. Сертифікату на продукцію не надали. Кажуть, лежить у Володимирі-Волинському в афганців. Копії, мовляв, не мають. На пропозицію нововолинського активіста ОСОБА_4 та його колег ОСОБА_6, ОСОБА_7 й ОСОБА_8 перевірили на полігоні й ряд інших виробників, які пропонують свою бронепродукцію нині. Деякі мали сертифікати якості, інші - ні. На жаль, і тут результати виявилися невтішні. Розламалася на три частини пластина маркована заводом «Темп 3000», який прийняв найбільше в країні замовлення на виготовлення броні для української армії. Сподіваємося, що це не халтура підприємства, а просто нелегальна підробка якихось безсовісних ділків, що видають свої друшляки за бронежилети.

Подібна доля спіткала і російську пластину, яку Кремль виготовляє для чехів. Навиліт прошили кулі і несертифіковані броники з Мелітополя, котрі уже активно збувають тамтешні бізнесюки за спокусливою ціною по 1000 гривень. Надійною виявилася лише пластина виробника «Ферро Макс», що також знаходиться у Мелітополі. Правда, і бронежилет для бійця там коштує від 5200 гривень.

- Як на ціну людського життя не так уже і дорого, - каже власник спорядження, капітан ОСОБА_9

Хоча віднині військові радять перевіряти геть усе і не вестися на ярлики та наклейки. Адже головний сертифікат для бронежилета - куля, яку він відбив.

Відстріл бронепластин здійснено бійцями 1 батальйону територіальної оборони Волині на полігоні 51 окремої механізованої гвардійської бригади у Володимирі-Волинському. Дякуємо керівництву за дозвіл, підтримку і витрачені з користю патрони. Цілком можливо, що сьогодні ми вберегли кілька життів.» (а. с. 9-10).

Такого ж змісту інформацію містить відеозапис за участю відповідача ОСОБА_2 про випробування бронепластин різних виробників, що розповсюджений опублікуванням 09.07.2014 року на сайті Громадського телебачення в мережі Інтернет (а.с.6-8).

Відповідно до ст.200 ЦК України та ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечив, що на прострілених пластинах, про які була подана інформація відповідачами були наявні наклейки із зазначенням даних позивача, як їх виробника.

Разом з тим, як вбачається зі змісту статті ««ІНФОРМАЦІЯ_2» автором не вказується ні повна назва позивача, ні його місцезнаходження, а зазначається про пластини сертифікованого виробника «Бронедвері», що не є беззаперечним ототожненням із позивачем.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фрази з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, є оціночними судженнями, а саме критичною оцінкою певних фактів і недоліків та вираженням суб'єктивної думки відповідачів і, враховуючи положення ст.277 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації.

Також апелянтом не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між зазначеною в Інтернеті інформацією та будь-якими негативними наслідками, які настали для позивача, як не доведено, чи такі негативні наслідки взагалі для позивача настали, що також унеможливило задоволення решти позовних вимог.

Покликання апелянта на ту обставину, що випробування є незаконними, оскільки проведені без запрошення представника позивача - не заслуговують на увагу, оскільки випробування, про які надано інформацію проведені не у відповідних відділах випробувань, а в польових умовах не з метою встановлення відповідності бронежилетів вимогам ДСТУ, а з метою перевірки на міцність бронепластин різних виробників, які мали передаватись військовослужбовцям, про що стверджували в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_7, які були учасниками експерименту. В оспорюваній інформації і не йдеться про те, що продукція позивача несертифікована чи не відповідає вимогам ДСТУ, навпаки, йдеться про випробування «сертифікованого виробника» та зазначається, що бронежилети не витримали куль снайпера з гвинтівки Драгунова патроном калібру 7.62 мм.

Покликання апелянта на ту обставину, що відповідачі рекламували виробника-конкурента не заслуговують на увагу, оскільки в інформації згадується про відстріл декількох пластин різних виробників і надається порівняння їх міцності.

Оспорювана позивачем інформація висвітлює лише суб'єктивну думку відповідача ОСОБА_2 та журналістську оцінку її автора ОСОБА_3 щодо випробувань на міцність бронежилетів різних виробників, не містить нецензурних, брутальних, непристойних чи принизливих висловлювань, а її автор за допомогою оціночних суджень висловив суб'єктивну думку щодо результатів таких випробувань.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач таким правом скористався і його відповідь була розміщена в мережі Інтернет на тому ж сайті, що й оспорювана інформація (а.с.214-225).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в оскарженій частині не вбачається.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства щодо обов'язкового повідомлення судом усіх осіб, які беруть участь у справі про день та годину її розгляду, відповідно до вимог п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України в дохід держави підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 180 грн., пов'язані з публікацією в пресі оголошення про його виклик, оскільки за зазначеною в матеріалах справи та в апеляційній скарзі адресою його знаходження останній судові повістки не отримував.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Весь мир бронедверей» відхилити, а рішення Турійського районного суду від 11 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 180 грн. (сто вісімдесят грн.) - судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді