Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

з участю

представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Баблюк О.Б.

представника третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк». Мотивуючи позовні вимоги, вказує на те, що в кінці 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року та виселення всіх мешканців і саме тоді їй стало відомо , що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в іпотеці. Зазначає , що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя. Жодних письмових заяв про згоду на передачу спільного майна в іпотеку вона не надавала. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації має бути висловлена письмово та нотаріально посвідчена. Крім того, позивач зазначає, що на час передачі в іпотеку квартири по АДРЕСА_1, в даному житлі проживали і до цього часу проживають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, котрі в зв'язку з укладенням спірного договору іпотеки можуть бути позбавлені місця проживання. Підставою для визнання правочину недійсним позивач зазначає вчинення його з грубим порушенням вимог закону. На думку позивача договір іпотеки укладено з порушенням норм п.4 ст. 203, п.6 ст. 203 ЦК України. З посиланням на викладене, просить суд визнати недійсним договір іпотеки №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року з підстав, передбачених п.4 ст. 203, п.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Зокрема зазначила, що при укладенні договору іпотеки були порушені права неповнолітніх дітей, які на час укладення договору були членами сім'ї і проживали у квартирі. Вважає, що договір іпотеки укладений з порушенням норм п.6 ст. 20 3ЦК України , як такий що вчинений батьками та суперечить інтересам їх неповнолітніх дітей, правочин укладений без згоди органу опіки і піклування. Крім того, вказала, що позивач ОСОБА_5 не надавала згоду на передачу майна в іпотеку. В подальше судове засідання для виступу в судових дебатах не з'явилась, в зв'язку з хворобою , проте жодних підтверджуючих доказів не надано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Зокрема вказала, що згоду на передачу квартири в іпотеку не надавала. Зазначила, що не розуміла зміст правочину " передача в іпотеку". В подальше судове засідання для виступу в судових дебатах не з'явилась, в зв'язку з хворобою представника.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 пояснив, що в момент підписання договору його сім'я не мала місця для проживання, а тому ними була придбана квартира. Вказує, що протягом п'яти років він погашав заборгованість за кредитним договором, однак у зв'язку із змінами в роботі, знеціненням грошової одиниці у нього виникли труднощі з погашенням отриманих в кредит коштів. Він мав намір укласти тільки кредитний договір , зазначає, що підписав ряд документів у відділенні банку, зміст яких не читав, а також підписав документи у приватного нотаріуса. В подальше судове засідання для виступу в судових дебатах не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Баблюк О.Б. в судовому засіданні, заперечила проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях надісланих на адресу суду 27.08.2014 року. Заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № MKC7GA00000366 ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та гр. ОСОБА_6 26.10.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 63,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить на праві власності: ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2007 року. Відповідно до кредитного договору MKC7GA00000366 від 25.10.2007 року, Банк зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі 45 000, 00 доларів США на споживчі цілі, а саме: купівлю квартири, що і було здійснено Відповідачем ОСОБА_6 , згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2007р. № 2591, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Договір іпотеки був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом при посвідченні угоди приватним нотаріусом було перевірено відповідність договору іпотеки від 26.10.2007 року загальним вимогам законодавства. Відповідно до пункту 12.5 договору іпотеки від 26.10.2007 року Предмет іпотеки перебуває у спільній власності, і переданий в заставу за згодою всіх співвласників. При цьому зазначає, що при укладенні договору іпотеки, з витребуваної довідки про склад сім'ї відсутня інформація, що до складу сім'ї входять неповнолітні діти, також відсутня інформація про реєстрацію місця проживання дітей у даному будинку. Наголошує на тому, що ОСОБА_6 отримав кошти саме для оформлення кредиту "Житло в кредит", а отже купівля житла була здійснена за кредитні кошти, і на момент оформлення договірних відносин Позивач ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6.і їх малолітні діти не проживали у предметі іпотеки. Окрім того, у пункті 12.7 зазначено, що відносно до Предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі, що не зареєстровані у встановлену законом порядку. Крім того наголосила на тому, що Договором іпотеки (пункт 18.12), передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. Зазначила, що позивач ОСОБА_5 надала письмову згоду, яка була нотаріально засвідчена про передачу майна в іпотеку. Просила суд, ухвалити рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та необ'єктивності, а також з підстав викладених у письмових поясненнях наданих на адресу суду 22.12.2014 року. Зокрема наголошує на тому, що доводи позивача про те, що вона не надавала згоди на передачу майна в іпотеку спростовуються її заявою від 26.10.2007 року, що зареєстрована в реєстрі за № 2590 про надання згоди на покупку та передачу нерухомого майна в іпотеку банку.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» та представника третьої особи - ОСОБА_4, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи 25 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № MKC7GA00000366, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 45 000, 00 доларів США на споживчі цілі, а саме: купівлю квартири, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів та сплати відсотків по 22.10.2022 року./а.с.98-105/

З метою забезпечення виконання за кредитним договором № MKC7GA00000366 від 25.10.2007 р. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та гр. ОСОБА_6 26.10.2007 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3./а.с.11-13/

Відповідно до п. 1 даного договору, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.33.3 цього іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотеко держатель має право в разі невиконання ним зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно п. 33.3 іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, яким є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м., жилою площею 36,90 кв.м. Предмет іпотеки після державної реєстрації буде належати іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 26.10.2007 року № 2591, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно п. 12.5 іпотечного договору, предмет іпотеки перебуває у спільній власності і переданий в заставу за згодою всіх співвласників.

Як встановлено судом, 26.10.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 /а.с. 79-80/

Згідно п.5 договору купівлі - продажу квартири передбачено, що право власності на продану квартиру переходить до покупця ОСОБА_6 після підписання договору іпотеки та проведення повного розрахунку за продану квартиру.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2004 року та даний шлюб, станом на день розгляду справи, є дійсним, не розірваний в установленому законом порядку, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 /а.с. 5/.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1, придбана у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та за вимог ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Відповідно до ст. ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу (іпотеку) лише за згодою іншого з подружжя.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку.

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Доводи позивача ОСОБА_5 про те, що на момент укладення договору іпотеки , вона не надавала згоди на передачу в іпотеку майна , що перебуває у спільній суміснісй власності подружжя , суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_6 на покупку та на передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1,за ціною та на умовах на його розсуд, що стверджується заявою ОСОБА_5 від 26.10.2007 року , що зареєстрована в реєстрі за № 2590 і нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, копія якої приєднана до матеріалів справи, що спростовує доводи позивача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки з підстав відсутності її згоди на передачу в іпотеку майна /а.с.82/.

Що стосується доводів позивача про те, що укладений договір іпотеки порушує права неповнолітніх дітей, які на час передачі в іпотеку квартири по АДРЕСА_1, в даному житлі проживали і до цього часу проживають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Варто також зазначити, що згідно п. 44 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5 роз'яснено , що батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

З довідки КП ЖКГ «Тиса» від 03.10.2007 року за №1953 встановлено, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1, ніхто не проживав./а.с.32,83/

Разом з тим слід зазначити, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітні діти не мали право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки. Відповідач ОСОБА_6 отримав кошти в кредит на цілі "Житло в кредит", а отже на момент укладення договору купівлі - продажу квартири та договору іпотеки, які були укладені 26.10.2007 року ОСОБА_6, його дружина та їх неповнолітні діти не проживали у предметі іпотеки.

Згідно п. 18.12 іпотечного договору, іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

Як стверджено в судовому засіданні поясненнями представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», іпотекодержатель не надавав згоди на реєстрацію осіб у предметі іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи викладене , суд не приймає до уваги доводи позивача в частині порушення майнових прав неповнолітніх дітей під час укладання спірного договору іпотеки.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником в судовому засіданні не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність тих обставин, на які вона посилається як на підставу для визнання договору іпотеки №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року недійсним, а відтак, у задоволенні позовних вимог належить відмовити .

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 203, 204, 215 ЦК України , ст.ст. 60, 63, 65 СК України, ЗУ " Про іпотеку" , Закону України «Про охорону дитинства», Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки №MKC7GA00000366 від 26.10.2007 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца