22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, Управління державного земельного агентства у Вінницькій області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовʼязання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від
14 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від
16 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до Вінницької міської ради, Управління державного земельного агентства у Вінницькій області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовʼязання вчинити дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 грудня 2000 року
№ 1911 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 270 кв. м по АДРЕСА_1, що виходить на проїзд до вул. Салтикова-Щедріна. У 2012 році ОСОБА_6 відступила від свого старого паркану та встановила нові межові знаки для будівництва нового паркану, який виходить на проїзд між вул. Добролюбова і вул. Салтикова-Щедріна. Відповідно до акта комісії квартального комітету мікрорайону «Корея-1» від 29 січня 2013 року ОСОБА_6 додатково захопила три метри проїзду загального користування, а ширина вулиці між садибами позивачів та ОСОБА_6 звузилась із 7,5 до 4 метрів. Вулиця Салтикова-Щедріна у м. Вінниці є тупиковою, тому звуження проїзду внаслідок дій ОСОБА_6 унеможливлює роз'їзд та розворот транспорту. Після звернення до прокуратури позивачам стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13 квітня 2004 року № 665 внесено зміни до рішення Вінницької міської ради від 28 грудня 2000 року № 1911 та протиправно збільшено виділену ОСОБА_6 земельну ділянку з 270 кв. м до 296 кв. м за рахунок земель проїзду та змінено просторове розміщення цієї земельної ділянки. Посилаючи на викладене, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 31 березня 2004 року № 647 «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_6», а також рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13 квітня 2004 року № 665, яким внесено зміни до рішення від 28 грудня 2000 року № 1911 в частині збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_6 із 270 кв. м до 296 кв. м; визнати недійсним державний акт на земельну ділянку площею 0,0296 га по АДРЕСА_1, виданий 15 липня 2004 року ОСОБА_6, а також зобов'язати її звільнити проїзд загального користування між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, Управління державного земельного агентства у Вінницькій області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовʼязання вчинити дії відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Вінницької області від

16 лютого 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачі не є суміжними користувачами земельної ділянки ОСОБА_6 та не довели порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями Вінницької міської ради від 31 березня 2004 року № 647 «Про затвердження технічної документації із складання державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6» та виконавчого комітету Вінницької міської ради від

13 квітня 2004 року № 665, а також діями ОСОБА_6 із встановлення паркану на виділеній їй земельній ділянці.

Відповідно до ст. 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в редакції чинній на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_6) (далі - ЗК України) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановив, що позивачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не доведено факт порушення саме їх прав та інтересів і не надано належних доказів, які б підтверджували їх майнові права на житлові будинки, розташовані по АДРЕСА_2, прийняв до уваги те, що фактична ширина проїжджої частини вул. Салтикова-Щедріна в м. Вінниці в районі земельної ділянки ОСОБА_6 не суперечить нормам п. 7.27 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо ширини житлових вулиць; що розпорядниками земель, які знаходяться у межах населених пунктів, є відповідні органи місцевого самоврядування, дійшов правильного висновку про те, що Вінницька міська рада, передаючи в приватну власність ОСОБА_6 відповідну земельну ділянку та затверджуючи виготовлену технічну документацію, діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

14 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

16 лютого 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

14 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

16 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, Управління державного земельного агентства у Вінницькій області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовʼязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко