Провадження № 2-о/344/27/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 рокум. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої суддіБабій О.М.,

народних засідателівЗелінського М.Й., ОСОБА_1,

секретаряОрнат Л.І.,

за участі заявника ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Івано-Франківська міська рада, ОСОБА_3 про визнання особи обмежено дієздатною, встановлення піклування та призначення піклувальника,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про визнання своєї дружини ОСОБА_3, обмежено дієздатною, встановлення над нею піклування та призначення заявника піклувальником, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу страждає на складне психічне захворювання, яке істотно впливає на її здатнісьб усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Підтвердженням цього факту є неодноразове знищення нею сімейних (весільних) фотографій, знищення нового одягу заявника, скуповування у великій кількості вживаної поношеної одежі без наміру її використання. Також ОСОБА_3 є надзвичайно розсіяна, у неї відсутня потреба у чистоті в побуті та одязі.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав повністю з мотивів, викладених в заяві. Просив заяву задовольнити. Також просив зобовязати лікарню провести експертизу психічного стану ОСОБА_3

Представник заінтересованої особи не зміг висловити своєї думки щодо вимог заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви заперечила, оскільки вважає себе здоровою людиною. З відповідачем вони одружені, однак їх шлюб існує формально, відповідач знущався над нею, погрожує їй, між ними склались вкрай негативні відносини. Між нею та відповідачем поділено спільно майно подружжя, а тому ОСОБА_3 вважає, що дії заявника спрямовані на позбавлені її частки у майні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 січня 2015 (а.с.11) року по даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу.

05 лютого 2015 року до суду надійшов лист від ОПЛ № 3 про надання експертам ряду медичних документів ОСОБА_3 та матеріалів цивільної справи (а.с.19).

09 лютого 2015 року судом направлено матеріали цивільної справи та повідомлено експертів, що будь-яких медичних документів ОСОБА_3 в суду немає (а.с.21).

13 березня 2015 року до суду найді шов лист від експерта ОПЛ №3 в якому вказано, що амбулаторна експертиза не проведена у звязку з ненаданням згоди ОСОБА_3, а також у звязку відсутністю будь-якої медичної документації щодо психічного чи соматичного стану ОСОБА_3 (а.с.31).

25 березня 2015 року судом було направлено лист в ОПЛ №3 з проханням повідомити про хід виконання експертизи чи повідомити суд про причини невиконання експертизи та повернути матеріали справи (а.с.33).

26 березня 2015 року до суду з ОПЛ №3 було повернути матеріали цивільної справи без повідомлення причин невиконання ухвали суду (а.с.22).

09 квітня 2015 року до суду надійшов лист від ОПЛ №3 в якому вказано, що 08 квітня 2015 року проводився огляд ОСОБА_3 за її усвідомленою згодою, а також вказано, що суду слід надати експерту дані про психічний стан особи, на підставі яких була винесена ухвала про призначення експертизи (а.с.44).

В судовому засіданні 28 квітня 2015 року судом оголошено сторонам повідомлення ОПЛ №3 та запропоновано надати суду медичні документи ОСОБА_3, однак жодних документів, які б характеризували психічний чи соматичний стан ОСОБА_3 сторонами суду не надано, тому судом відновлено провадження у справі та розяснено сторонам їх право повторно заяви клопотання про проведення експертизи надавши при цьому необхідні медичні документи.

Жодних клопотань про витребування доказів чи призначення експертиз до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Справа про обмеження дієздатності фізичної особи розглядається судом в порядку окремого провадження на підставі заяви членів її сім'ї, органу опіки та піклування, наркологічного або психіатричного закладу (ч. 1 ст. 237 ЦПК).

Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Ст. 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону).

Якщо розглядається справа про обмеження дієздатності особи суд, встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначає судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч. 1 ст. 239 ЦПК). Такими даними можуть бути довідка про стан здоров'я, виписка із історії хвороби та інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами (абзац перший пункту 3 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" від 28 березня 1972 р.). Як зазначено у ст. 7 Закону "Про психіатричну допомогу", забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Заявником жодних істотних даних, які б свідчили про психічний розлад здоровя ОСОБА_3 суду не надано.

Якщо особа явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (ч. 2 ст. 239 ЦПК).

Однак, як встановлено судом, 08 квітня 2015 року експерт повідомив, що ОСОБА_3 надала свої усвідомлено згоду на проведення огляду та такий огляд було проведено 08 квітня 2015 року.

Підставою для прийняття рішення про визнання особи обмежено дієздатною внаслідок психічного розладу є встановлення наявності психічного розладу, який не є стійким або хронічним, тобто не має ознак хронічної психічної хвороби, що є підставою для визнання особи недієздатною (ст. 39 ЦК). Незважаючи на те, що жоден з доказів за процесуальним законом не повинен мати вирішального значення для вирішення справи і прийняття рішення, суддя, не маючи спеціальних знань, фактично засновує рішення на судово-психіатричній експертизі.

Для прийняття рішення достатньо встановити наявність психічного розладу, який істотно впливає або на здатність фізичної особи розуміти значення своїх дій або на здатність фізичної особи керувати своїми діями.

Однак, в суду немає доказів того, що ОСОБА_3 хворіє психічним розладом, який істотно впливає або на здатність фізичної особи розуміти значення своїх дій або на здатність фізичної особи керувати своїми діями.

А тому на даний час немає підстав для визнання ОСОБА_3 обмежено дієздатною.

Частиною 1 ст. 37 ЦК України визначено, що над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Згідно ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатної, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Оскільки дієздатність ОСОБА_3 не обмежено, то немає підстав для встановлення над нею піклування та призначення піклувальником заявника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 37, 60, 63 Цивільного кодексу України, ст. ст. 213-215, ст. ст.236-241 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа Івано-Франківська міська рада, ОСОБА_3 про визнання особи обмежено дієздатною, встановлення піклування та призначення піклувальника відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2015 року.

ОСОБА_5

Народні засідателі Зелінський М.Й.

ОСОБА_1