РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі :головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Пушкарьовій О.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про припинення права на частку у майні колгоспного двору, визнання права власності на цю частку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про припинення права на їх частку у майні колгоспного двору та визнання за нею права власності на цю частку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09.04.2013 року за нею визнано право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Чкалова, 21 в с.Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області, зобов'язано ОСОБА_9, ОСОБА_4, не чинити її перешкод в користуванні вказаним житловим будинком з господарськими спорудами. У вказаному рішенні апеляційний суд зазначив, що достатніх підстав для більшої частки у спірному майні немає, оскільки вона не ставила питання перед судом про припинення права власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на їх частку в колгоспному дворі, не вказала їх відповідачами.

Їй достовірно було відомо про те, що після її появі у господарстві ОСОБА_9 в 1986 році, по вказівці останнього, ОСОБА_4 з дружиною стали вести роздільне господарство, проживали окремо в літній-кухні, а їхня перша донька взагалі не проживала в будинку. В той період ОСОБА_4 отримав земельну ділянку в с.Гвардійське і при допомозі ОСОБА_9 та інших членів двору будував власний будинок. Саме з цих причин у своєму позові до суду вона вказала його і членів його сімї третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів, чим надала їм можливість розпорядитись своїми правами на власний розсуд.

З досліджених погосподарських книг Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області апеляційний суд Хмельницької області зробив висновок про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вибули з колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_9, в 1996 році.

Своєї частки в майні колгоспного двору у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями №21 по вул..Чкалова в с.Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області відповідачі не виділили і в послідуючому не звертались за захистом свого права власності на частку в майні колгоспного двору. Протягом усього періоду розгляду справи в суді всі вони визнавали власність на житловий будинок з надвірними будівлями ОСОБА_9. Дії і заяви ОСОБА_4 і членів його сімї: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 свідчать про їх відмову від права власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. З врахуванням наведеного, частки відповідачів автоматично перейшли до інших пяти членів колгоспного двору ОСОБА_9 (голови колгоспного двору), ОСОБА_10 (дружини голови колгоспного двору), ОСОБА_11 (сина голови колгоспного двору і її чоловіка), до неї ОСОБА_1 (невістки голови колгоспного двору) та ОСОБА_12А.(внука голови колгоспного двору і її з ОСОБА_11 сина), у звязку з чим, кожному з них правомірно стало належати по 1/5 частці у майні колгоспного двору у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за №21 по вул.Чкалова в с.Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області.

Після смерті її сина ОСОБА_12 в 1997 році вона з своїм чоловіком успадкували його частку (1/5:2), а після смерті чоловіка, ОСОБА_11 в 2004 році, вона успадкувала його частку разом з його батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (1/5:3 ), від чого її частка збільшилась з 1/5 до 2/5, тобто в даний час з врахуванням рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09.04.2013 року вона має право ще на 8/45 частки у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Тому, позивач просить припинити право власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на частку у майні колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_9, у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Чкалова, 21 в с.Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області та визнати за нею 8/45 у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за рахунок припинення права власності на частки відповідачів.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Представник позивача також суду пояснила, що основною підставою для визнання відповідачів втратившими право на частку в майні колгоспного двору є їх вибуття з колгоспного двору в 1996 році, що було встановлено рішенням апеляційного суду. І з того часу, відповідачі не виділили свою частку у майні колгоспного двору, а тому просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали, суду пояснили, що в десь в 2001 році вони перейшли в свій будинок. Проте, коли були живі батьки, то вони їм допомагали і вели з ними спільне господарство, а після їх смерті самі продовжують обробляти город.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не зявились, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, проти задоволення вказаного позову заперечили.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що колгоспні двори припинили своє існування в 1991 році. Відповідачі постійно користувались і обробляли город за вказаною адресою та дбають про благоустрій будинку. Виділення частки з майна колгоспного двору це право, а не обовязок. В 1996 році їх було знято з реєстрації, проте це не свідчить про те, що вони втратили право на частку у майні колгоспного двору. Вони не відмовлялись від права власності на частку в майні колгоспного двору і їх відмова не реєструвалась, також вони не вчиняли будь-яких дій, які б свідчили про таку відмову.

Третя особа ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позову, пояснив, що він проживав в даному господарстві до 1984 року. Сторони по справі всі разом проживали на Чкалова,21, а в 2000-2001 році відповідачі перейшли жити в новий будинок але постійно допомагали батькам по господарству.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 10.07.1990 року виконкомом Хмельницької районної ради народних депутатів, будинок з належними до нього будівлями та спорудами за №21 по вул.Чкалова в с.Гвардійське Хмельницького району належить до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_9, на праві приватної власності.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09.04.2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку, зобовязання не чинити перешкод в користуванні житлом та вселення, позову було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Чкалова,21 в с.Гвардійське Хмельницького району, зобовязано ОСОБА_9 та ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 вказаним житловим будинком.

Згідно вказаного рішення суду, судом було встановлено з погосподарських книг за період за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, що ОСОБА_1 прибула в дане місце проживання 22.05.1986 року. Станом на 15 квітня 1991 року до складу господарства ОСОБА_9, як голови колгоспного двору, особистий рахунок №464, крім нього самого входили також його дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_11, невістка ОСОБА_1, внук ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1, який був сином ОСОБА_11, син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_5, внуки ОСОБА_7, 3.02.1983р.н., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, суспільна група господарства колгоспна.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що кожному з членів колгоспного двору станом на 15 вересня 1991 року належало на праві власності по 1/9 частині житлового будинку по вул. Чкалова,21 в с.Гвардійське Хмелницького району. Як вбачається з по господарської книги Гвардійської сільської ради за 1996-2000 роки в 1996 році ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вибули на по господарський №914.

Судом, також було встановлено, що згідно погосподарських книг за період 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки до складу господарства ОСОБА_9 входять його дружина ОСОБА_10 та невістка ОСОБА_1, а згідно довідки Гвардійської сільської ради від 19.09.2011 року до складу сімї ОСОБА_9 входять дружина ОСОБА_10 та невістка ОСОБА_1.

Вказаним рішенням суду за ОСОБА_1 було визнано право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами за №21 по вул.Чкалова в с.Гвардійське Хмельницького району, з урахуванням її частки та успадкованих часток після смерті сина та чоловіка.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до

15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_1 з 2005 року в даному господарстві не проживає і не приїжджає. Відповідачі за життя батьків приймали участь у веденні спільного господарства, а на даний час самі ведуть там господарство, обробляють город.

Свідок ОСОБА_14М, суду показала, що ОСОБА_1 близько 10 років не проживає в с.Гвардійське, оскільки вийшла заміж і чоловік її забрав десь в 2005 році, господарство не обходить. ОСОБА_6 і ОСОБА_14 жили там, а коли побудували хату, то переїхали але продовжували допомагати батькам, і на даний час обробляють городи та обходять господарство.

Таким чином враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як членам колгоспного двору станом на 15 вересня 1991 року належало на праві власності по 1/9 частині житлового будинку по вул. Чкалова,21 в с.Гвардійське Хмелницького району кожному. В 1996 році відповідачі вибули в інший погосподарський номер, проте своєю працею продовжували брати участь у веденні спільного господарства вказаного двору.

Позивач в своїй позовній заяві, як на підставу своїх вимог про припинення права власності відповідачів на частку в майні колгоспного двору, посилається на ст.ст.346, 347 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Статтю 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Разом з тим, позивач фактично просить припинити право власності відповідачів з 1996 року, тобто з часу їх вибуття в інший погосподарський номер. Оскільки вважає, що частки відповідачів автоматично перейшли до інших пяти членів колгоспного двору ОСОБА_9 (голови колгоспного двору), ОСОБА_10 (дружини голови колгоспного двору), ОСОБА_11 (сина голови колгоспного двору і її чоловіка, який помер 14.10.2004 року), до неї ОСОБА_1 (невістки голови колгоспного двору) та ОСОБА_12А.(внука голови колгоспного двору і її з ОСОБА_11 сина, який помер 22.01.1997 року), у звязку з чим, кожному з них правомірно стало належати по 1/5 частці у майні колгоспного двору у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за №21 по вул.Чкалова в с.Гвардійське Хмельницького району Хмельницької області.

Відповідно до ч.ч.1,2 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже позивач просить застосувати акти цивільного законодавства до відносин, які виникли до набрання ними чинності.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, позивачем в судовому засіданні не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо того, що відповідачі втратили інтерес до спірного домоволодіння, не виділили свою частку з майна колгоспного двору та не завертались до судуза захистом свого права власності на частку в майні колгоспного двору, оскільки вони спростовуються вищевикладеними показами свідків. Окрім наведеного, як вбачається з пояснень представника відповідачів в судовому засіданні, відповідачі не звертались з відповідними заявами про відмову від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації.

Крім того, являючись співвласниками спірного будинку у відповідачів не було потреби доводити своє право на власність, в тому числі і в судовому порядку, оскільки з 1996 року до листопада 2014 року, позивачка не зверталась до них з позовом про припинення їх права власності на частку в майні колгоспного двору.

Згідно зі ст. ст. 71, 76 Цивільного кодексу в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У звязку з наведеним, суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що відповідачі не звертались до суду за захистом свого права власності на частку в майні колгоспного двору та не витребували її, враховуючи, що з позовом до відповідачів про припинення їх права власності на частку в майні колгоспного двору позивач звернулась лише в листопаді 2014 року.

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про припинення права на частку у майні колгоспного двору, визнання права власності на цю частку - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: