Справа №490/8162/13-ц 05.02.2015 05.02.2015
Провадження №22-ц/784/218/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий першої інстанції Батченко О.В.
Категорія: 7 Суддя-доповідач апеляційного суду Леванчук О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Яценко Л.В.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

представника відповідача - міської ради ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Миколаївської міської ради та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання частково недійсним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним Державного акту про право власності на землю, відновлення становища та відшкодування немайнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

17 липня 2013 року ОСОБА_11 і ОСОБА_12 звернулися до суду з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання частково недійсним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним Державного акту про право власності на землю, відновлення становища та відшкодування немайнової шкоди.

Позивачі зазначали, що рішеннями Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року, № 38/36 від 1 жовтня 2009 року, № 2/30 від 30 грудня 2010 року відповідачі отримали право власності на земельні ділянки 0,0396 та 0,0171 га, а у листопаді 2010 року - державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у дворі будинку АДРЕСА_1.

Відповідачі незаконно, на думку позивачів, приватизували земельну ділянку 0,0171 га, порушивши їх права користування земельними ділянками для обслуговування належних позивачам квартир. Так, земельна ділянка 0,0171 га приватизована з входом меж по земельному акту на земельні ділянки позивачів, включаючи прибудинкову територію та під'їзні шляхи до квартир позивачів, а також сервітут - територію загального двору.

Позивачі вважали, що приватизація цієї земельної ділянки здійснена з порушенням вимог закону, а саме без узгодження з іншими власниками квартир у дворі будинку по АДРЕСА_1, з одержанням недостовірних довідок від контролюючих та реєстраційних органів, без встановлення порядку користування земельною ділянкою та без встановлення меж, без врахування думки основного землекористувача - ТОВ «Соборне».

Про вказані обставини позивачам стало відомо у 2012 року з позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні каналізацією, а до ОСОБА_11 - про витребування з незаконного володіння сараїв «В-1», «И».

Водночас, їм стало відомо, що відповідачі виділили належні їм квартири №№ 7, 9, 10 в окрему адресу - АДРЕСА_1. При цьому, квартири №№ 9 і 10 та квартира № 7 не є суміжними, не мають спільної межі землекористування, оскільки між ними розташована належна ОСОБА_12 квартира № 8.

У зв'язку з чим, позивачі просили визнати незаконними рішення міської ради, якими відповідачам надано право власності на земельну ділянку 0,0171 га та визнати недійсним державний акт ЯЛ № 975955 від 15 листопада 2010 року про право власності на цю ж земельну ділянку.

Також позивачі просили відновити порядок землекористування між співвласниками домоволодіння, який існував до порушення права, з передачею землі в комунальну власність.

Посилаючись на те, що відповідачі продовжують порушувати їх права землекористування, зловживають незаконно отриманим правом на землю, внаслідок чого позивачі вимушені давати пояснення в судах, що порушує звичний порядок та умови їх життя і завдає моральних страждань, просили стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 10 000 грн. моральної шкоди - по 5000 грн. на користь кожного позивача.

Виходячи з викладеного, позивачі просили задоволити їх позов у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначали, що позивачі не надали правовстановлюючі документи на належні їм квартири, у тому числі технічний паспорт. До того ж, просили застосувати позовну давність та зазначали, що аналогічний спір вже вирішувався судом.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача - Миколаївської міської ради зазначав про пропуск позивачами позовної давності, у зв'язку з чим просив у позові відмовити. Додатково зазначав, що позивачі не довели факт порушення їх прав як землекористувачів, оскільки згідно з довідкою управління земельних ресурсів, відсутні дані про право користування чи право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, а тому відповідачі при приватизації не мали необхідності брати згоду суміжних землекористувачів. З огляду на це, вважав рішення міської ради та державний акт законними.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнані незаконними і скасовані:

- пункти 10, 10.1, 10.2 і 10.3 рішення Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 171 кв. м по АДРЕСА_1, надання дозволу на складання проекту землеустрою, а також в частині надання ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 171 кв. м для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1;

- п. 3 розділу 10 рішення Миколаївської міської ради № 38/36 від 1 жовтня 2009 року про внесення змін до п. 10.2 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 24/35 від 13 червня 2008 року в частині надання ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 171 кв. м для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1;

- п. 5 розділу 7 рішення Миколаївської міської ради № 2/30 від 30 грудня 2010 року про внесення змін до рішення Миколаївської міської ради № 38/36 від 1 жовтня 2009 року, в частині внесення змін стосовно земельної ділянки № 1 площею 171 кв. м.

Скасовано Державний акт ЯЛ № 975955 від 15 листопада 2010 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0171 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Зобов'язано відповідачів відновити порядок користування прибудинковою територією. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Миколаївської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, посилаючись на не відповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також не повне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4, представника відповідача - міської ради та представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виділившись в окрему адресу та отримавши у власність спірну земельну ділянку, відповідачі порушили права позивачів - їх суміжних землекористувачів. При цьому, вважав, що рішення міської ради про передачу у спільну сумісну власність відповідачів спірної земельної ділянки суд першої інстанції вважав таким, що прийняте з порушенням установленого законом порядку та за відсутністю будь-яких підстав. Недійсним з огляду на це суд першої інстанції вважав і державний акт на право власності на земельну ділянку.

Між тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані рішення міської ради та державний акт є такими, що не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню з відновленням порядку користування прибудинковою територією виходячи з наступних обставин.

Згідно із ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на садибній ділянці міської забудови по АДРЕСА_1 загальною площею 1680 кв. м були розташовані окремі житлові будинки з квартирами.

Згідно з матеріалами інвентарних справ, досліджених в судовому засіданні апеляційної інстанції, квартира № 6, в якій проживає ОСОБА_11 розташована в будинку А-1, квартира ОСОБА_12 - № 8, розташована в будинку Б-1. Квартири № 7, 9, 10, належні відповідачам були розташовані в частині житлового будинку Б-1, яку відповідачі перебудували в житловий будинок Ю-2.

У жовтні 2005 року квартиронаймачі ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 приватизували квартири, в яких проживали. У зв'язку з чим, на підставі розпорядження Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради № 323-р від 4 жовтня 2005 року квартири №№ 7, 9, 10 були зняті з балансу КЖЕП «Соборне».

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1936 від 28 жовтня 2005 року житловому будинку по АДРЕСА_1 (Літера Б-1, квартири №№ 7, 9, 10) надана нова адреса: АДРЕСА_1, а рішенням міської ради № 10/27 від 31 січня 2007 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 лютого 2009 року домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входять окремі житлові будинки Б, Ю-2 з надвірними будівлями і спорудами, на праві спільної часткової власності належало ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_13

Право спільної часткової власності на вказане домоволодіння оформлено відповідачам рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 8 від 25 березня 2008 року.

Рішенням Миколаївської міської ради № 23/45 від 13 червня 2008 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельною ділянкою площею 567 кв. м за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у спільну сумісну власність надана земельна ділянка площею 567 кв. м для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (пункти 10, 10.2).

Рішенням Миколаївської міської ради № 38/36 від 1 жовтня 2009 року у зв'язку зі зміною одного із співвласників домоволодіння (з ОСОБА_13 на ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом) пункт 10.2 попереднього рішення викладений в новій редакції.

Рішенням Миколаївської міської ради № 2/30 від 20 грудня 2010 року у попередні рішення були внесені зміни щодо уточнення в написанні кількості земельних ділянок. Зокрема зазначено, що відповідачам у спільну сумісну власність надані ділянка № 1 площею 171 кв. м, ділянка № 2 площею 396 кв. м.

На підставі зазначених вище рішень № 38/36 від 1 жовтня 2009 року та № 2/30 від 20 грудня 2010 року на ім'я ОСОБА_10 був виданий Державний акт ЯЛ № 975955 від 15 листопада 2010 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0171 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Співвласниками земельної ділянки в додатку до державного акту зазначені ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Водночас, матеріали даної цивільної справи і документи інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 не містять жодного доказу, який би підтвердив, що позивачі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримували будь-коли у власність чи користування земельні ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 є земельною ділянкою міської забудови, щодо якої відсутні відомості про передачу її будь-кому у власність або користування. Такі документи відсутні і в матеріалах інвентарних справ.

Натомість, відповідачі отримали спірну земельну ділянку як співвласники садибного (індивідуального) окремого житлового будинку АДРЕСА_1, що не суперечить положенням ст. 377 ЦК України.

До того ж, житловий будинок, право власності на який отримали відповідачі, не є багатоквартирним, є окремим будинком садибного (індивідуального) типу. Ці обставини не оспорюються.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини справи та положення законодавства, яке регулює порядок набуття права власності на земельні ділянки, внаслідок чого дійшов правобезпідставного висновку про незаконність рішень міської ради та недійсність державного акту на право власності на землю, також незаконно зобов'язав відповідачів відновити порядок користування прибудинковою територією.

Позивачі на підтвердження своїх позовних вимог достатніх достовірних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, не подали і такі докази відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин, відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення в частині задоволення позову про визнання частково недійсним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на землю, а також відновлення становища підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині з підстав його необґрунтованості.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, розподілу не підлягають, тому рішення в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат також не може бути залишено в силі.

В іншій частині, щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог, рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Миколаївської міської ради та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання частково недійсним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на землю,а також відновлення становища відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: