Справа № 314/6488/14-ц Провадження № 2/314/775/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Кіяшко В.О.,

при секретарі: Павлівській І.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представників позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ТОВ «компані Фенікс 2009» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним, поновлення терміну дії первісного договору оренди землі, в позові посилається на те, що 07.08.2004 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення № 116.

ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка є власністю орендодавця, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

В оренду передана земельна ділянка загальною площею 5,9290 га, договір оренди земельної ділянки укладено на десять років до 07 серпня 2014 року. Договір є діючим (з урахуванням положень що до умов його пролонгації), у встановленому законом порядку його дію не припинено.

В травні 2013 року позивачу стало відомо про те, що Реєстраційною службою Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області зареєстровано Договір оренди землі від 25 травня 2010 року, укладений між першим та другим відповідачем.

Предметом договору є земельна ділянка, яка знаходиться в орендному користуванні позивача відповідно до Договору оренди № 116 від 07 серпня 2004 року.

З 07 серпня 2004 року по теперішній час зазначена земельна ділянка не вибувала з орендного користування позивача. На теперішній час вона засіяна позивачем озимою пшеницею.

У звязку з чим ОСОБА_1 змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, зменшили позовні вимоги і просили суд тільки визнати недійсним спірний договір з моменту укладання, на підставі тих доказів що містяться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5, де зазначено, що він позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 140).

Представник відповідача ТОВ «Компанія Фенікс 2009»ОСОБА_3 позов не визнала, в матеріалах справи містяться письмові заперечення, у яких посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, представник просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 62)

Представник 3-ї особи також в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 19, 92).

В судовому засіданні також був допитаний в якості свідка спеціаліст-землевпорядник сільської ради ОСОБА_6, який пояснив, що ним як спеціалістом був складений акт обстеження земельної ділянки у полі контур № 185 площею 5,9290га, та було засвідчено, що спірна земельна ділянка зараз не засіяна ні якою сільськогосподарською культурою. Свідок також пояснив, що йому не відомо в чиєму користуванні зараз знаходиться спірна земельна ділянка.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідка, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, позивач посилався на порушення орендодавцем його переважного права, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем. Крім того, на момент укладання спірного договору оренди не втратив чинності договір, укладений у серпні 2004 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 (а.с.4,5).

04.07.2014р. між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 укладена додаткова угода до договору оренди спірної земельної ділянки, щодо поновлення терміну дії первісного договору оренди на наступні 10 років до 07 серпня 2024року.

Проте, зареєструвати зазначену додаткову угоду у встановленому законом порядку сторони не мають змоги, оскільки в 25.05.2010р., був укладений договір оренди між першим та другим відповідачем стосовно спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 149 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У частині першій статті 777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору на укладення договору найму на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України, передбачає можливість поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та немає заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Пунктом 3.2 спірного Договору передбачено, що після закінчення строку дії цього договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк.

Таким чином укладаючи у 2010 році спірний договір оренди з новим орендарем без розірвання договору оренди з ПП ОСОБА_1 і без вилучення у нього земельної ділянки, ОСОБА_4 порушив його право як землекористувача і його переважне право орендаря.

Отже, з огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України; статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України.

Не знайшли свого підтвердження доводи ТОВ «Компанія Фенікс 2009» про те, що протягом 2007-2009 року спірна земельна ділянка без згоди власника передавалася позивачем у суборенду іншій особі. Допустимими доказами вказані доводи не підтверджені. Власник земельної ділянки з вимогами про розірвання договору оренди з підстав порушення орендарем умов договору оренди до суду не звертався.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач та його представник на підставі ст. 60 ЦПК України, довели ті обставини, на які вони посилались, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємця ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «компанія Фенікс 2009», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 25 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженню відповідальністю «Компанія Фенікс 2009».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

23.06.2015