У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вищевказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір позики на суму 198 000 дол. США. З метою забезпечення виконання вказаного договору щодо повернення грошових коштів ОСОБА_4 передає в заставу належне йому та ОСОБА_5 майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,093 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у заставу ОСОБА_6

Фактично вчинений правочин застави (іпотеки) за взаємною домовленістю сторін був оформлений як договір купівлі-продажу 13 червня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 9050.

ОСОБА_4 не мав на меті переходу права власності на будинок, споруди та земельну ділянку за умовами договору купівлі-продажу, а лише бажав забезпечення виконання вказаних боргових зобов'язань.

Посилаючись на наведене, позивачі просили визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки площею 0,093 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 9050 удаваним правочином вчиненим для приховування договору застави.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна договором застави задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки 0,093 га, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 13 червня 2008 року удаваним правочином.

Визнано, що 13 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у дійсності укладений договір застави (іпотеки) нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,093 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у забезпечення виконання договору позики, повернуто вказане майно у власність ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 235 ЦК України, та виходив з того, що правочин купівлі-продажу вказаного об'єкту нерухомості та земельної ділянки, укладений 13 червня 2008 року, є удаваним правочином, оскільки вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - договір застави (іпотеки).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко