Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що відповідно до укладеного договору від 10 листопада 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5 605 грн 50 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних строком на 24 місяці.

Згідно з положеннями укладеного між сторонами договору, який складається із заяви ОСОБА_4, умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця та в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 300 грн 39 коп. для погашення заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 71 380 грн, яка складається з: 5 605 грн 60 коп. - заборгованість за кредитом; 23 789 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 38 109 грн 66 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, а також штрафів: 500 грн - штраф (фіксована частина) і 3 375 грн 24 коп. - штраф (відсоткова складова), яку просив стягнути із ОСОБА_4

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року, яким позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 71 380 грн заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року та 713 грн 80 коп. понесених судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк»; оскільки умовами надання споживчого кредиту сторонами збільшено встановлену законом позовну давність, тому при зверненні до суду її строк позивачем не пропущено.

Проте повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами встановлено, що 10 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5 605 грн 60 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25,08 % річних, із кінцевим терміном повернення не пізніше 10 листопада 2008 року.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 13 червня 2013 року утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 71 380 грн.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 256, 259, 261, 267, 526, 527, 1049 ЦК України та з огляду на умови надання споживчого кредиту стягнув з відповідача суму заборгованості за кредитом та проценти за користування кредитними коштами і нараховані штрафи та пеню.

Однак, місцевий суд, всупереч ст. ст. 212-214 ЦПК України, взявши до уваги наявні в матеріалах справи умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як невід'ємну частину умов спірного кредитного договору та підставу для задоволення позову, не з'ясував чи позичальником, який є стороною кредитного договору саме ці умови підписувалися та чи є вони насправді складовою того кредитного договору, що було укладено між сторонами згідно із заявою ОСОБА_4 від 10 листопада 2006 року.

Без з'ясування вказаних обставин та з урахуванням визначеного у заяві позичальника 24 місячного строку для повного розрахунку за кредит, не можна погодитися з висновком місцевого суду про те, що липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено позов в межах позовної давності, яка за домовленістю сторін була збільшена до 5 років за відсутності укладеного у письмовій формі договору про її збільшення (правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) ст. 207 ЦК України).

При цьому ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто в даному випадку, враховуючи передбачений у заяві позичальника обов'язок вносити щомісячні платежі, перебіг строку позовної даності повинен обраховуватися з прострочення чергового платежу, однак судом першої інстанції не з'ясовано з якого часу ОСОБА_4 перестав виконувати умови кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, при вирішенні справи суд першої інстанції не застосував вищевказану норму до спірних правовідносин та не перевіряв, чи розмір пені значно перевищує розмір збитків, не вирішував і не обговорював питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки.

Апеляційний суд, перевіряючи рішення місцевого суду, на вказані порушення закону уваги не звернув та передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на викладене та враховуючи те, що судами достовірно не встановлений, не досліджений та не надана відповідна правова оцінка змісту укладеного між сторонами кредитного договору, результатом чого є передчасний висновок про стягнення заборгованості за кредитним договором та дотримання банком при зверненні до суду окремих положень Книги І розділу V ЦК України, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко