АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1675/15
Категорія: трудові Доповідач: Коростійова В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

1 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "УкрСиббанк", який остаточно уточнила 19 листопада 2014 року.

Просила: поновити її на роботі на посаді старшого менеджера підприємства машинобудування, хімічної та енергетичної промисловості Харківського регіонального корпоративного центру Східного корпоративного центру Східного регіонального департаменту ПАТ "УкрСиббанк" на період з 10 червня 2014 року по 30 липня 2014 року; зобов'язати відповідача запропонувати їй працевлаштування шляхом переведення на посаду керуючого портфелем середнього бізнесу Харківського РУ ПАТ "УкрСиббанк" з робочим місцем у місті Харкові з посадовим окладом згідно штатного розпису; у разі відмови від працевлаштування шляхом переведення на посаду керуючого портфелем середнього бізнесу Харківського РУ ПАТ "УкрСиббанк" внесений у її трудову книжку запис про день звільнення 10 червня 2014 року визнати недійсним та замінити його на новий запис - день звільнення 30 липня 2014 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 червня 2014 року по 30 липня 2014 року у сумі 19985,00 грн.; 15000 грн. - на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу - 6867,00 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що працювала на посаді старшого менеджера підприємства машинобудування, хімічної та енергетичної промисловості Харківського регіонального корпоративного центру Східного корпоративного центру Східного регіонального департаменту ПАТ "УкрСиббанк".

24 березня 2014 року вона отримала попередження про її подальше вивільнення з цієї посади у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі наказу №437 від 15 липня 2011 року. Як зазначалось у попередженні, її вивільнення буде здійснено на підставі наказу 111-ВК від 24 березня 2014 року. Вона попросила ознайомити її з вказаними наказами. Копії наказів вона отримала лише 8 травня , а ознайомилась з ними - 12 травня 2014 року, про що зазначила у попередженні про вивільнення та вказала, що з вивільненням не погоджується.

6 червня 2014 року вона отримала від відповідача лист №02-31/564 від 30 травня 2014 року про те, що її останнім робочим днем буде 7 червня 2014 року. Вказана дата була обчислена від дати складання акту від 7 квітня 2014 року про її, ніби-то, відмову від підписання попередження про вивільнення, про обставини складання якого їй не відомо.

Оскільки вона ознайомилась з зазначеними наказами 12 травня 2014 року, то останнім її робочим днем є 14 липня 2014 року.

10 червня 2014 року з нею провели розрахунок, заблокували доступ до робочого місця, але трудову книжку не видали, з наказом про звільнення не ознайомили.

Вона має першочергове право на зайняття вільних посад, так як має на утриманні двох малолітніх дітей, є єдиним їх годувальником і має безперервний стаж роботи в ПАТ "УкрСиббанк" протягом 14 років.

Відповідач запропонував їй посади, які завідомо їй не підходили, так як знаходились у іншій місцевості та не відповідали рівню заробітної плати, яку вона отримувала раніше. В той же час у відповідача були вакансії у місті Харкові, яким відповідали її кваліфікація і досвід.

Вважає, що днем її звільнення є день видачі трудової книжки - 30 липня 2014 року.

Відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня до 30 липня 2014 року у сумі 19985 грн., виходячи із денної заробітної плати 571 грн.

Порушенням її трудових прав відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000 грн.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. При цьому пояснив, що ОСОБА_3 звільнена з роботи з підстав, передбачених законом і з дотриманням встановленого законом порядку.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2014 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції змінити та: поновити її на роботі на посаді старшого менеджера підприємства машинобудування, хімічної та енергетичної промисловості Харківського регіонального корпоративного центру Східного корпоративного центру Східного регіонального департаменту ПАТ "УкрСиббанк" на період з 10 червня 2014 року по 30 липня 2014 року; визнати недійсним внесений у трудову книжку запис про день звільнення 10 червня 2014 року та замінити його на новий запис день звільнення - 30 липня 2014 року; стягнути з ПАТ "УкрСиббанк" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня по 30 липня 2014 року у сумі 19985 грн., на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу 15000 грн. і 6867 грн. - відповідно.

ПАТ "УкрСиббанк" рішення суду першої інстанції не оскаржило, письмових заперечень на апеляційну скаргу не подало.

Перевіряючи законність і обгрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

ОСОБА_3 працювала у відповідача на посаді старшого менеджера підприємств машинобудування, хімічної та енергетичної промисловості Харківського регіонального корпоративного центру Східного корпоративного центру ПАТ "УкрСиббанк" з 28 липня 2006 року.

У період з 9 травня 2011 року по 18 лютого 2013 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом виконуючого обов'язки голови правління ПАТ "УкрСиббанк" №437 від 15 листопада 2011 року внесено зміни до організаційної структури та штатного розпису ПАТ "УкрСиббанк": з 30 вересня 2011 року ліквідовано Східний корпоративний центр у Східному регіональному департаменті, підрозділи та посади, які входили до його складу, у тому числі посаду старшого менеджера, яку займала ОСОБА_3

Згідно наказу №220-ВК від 10 червня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади з 10 червня 2014 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України - у зв'язку зі скороченням штату.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 звільнена з роботи з підстав, передбачених законом і з дотриманням встановленого законом порядку. Про наступне вивільнення вона була попереджена персонально, не пізніше, ніж за два місяці. Від запропонованих їй відповідачем інших посад ОСОБА_3 відмовилась.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 є те, що вона була повідомлена про наступне вивільнення персоналу лише 12 травня 2014 року, у день ознайомлення її з наказами про наступне вивільнення. Крім того, з вини відповідача їй у день звільнення не була видана трудова книжка. Трудову книжку вона отримала лише 30 липня 2014 року. З огляду на це, позивачка вважає, що вона повинна бути звільнена з посади з 30 липня 2014 року, а з 10 червня по 30 липня 2014 року відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Ці доводи ОСОБА_3 є межами перегляду рішення суду першої інстанції і вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2014 року відповідачем на ім'я ОСОБА_3 було видано попередження про її вивільнення у зв'язку зі зміною у структурі банку, що призвело до скорочення її посади та запропонована можливість працевлаштуватися на інших посадах (а.с. 102-104).

Із акту від 7 квітня 2014 року, складеного менеджером сектору по підбору персоналу у Східному регіоні управління підбору персоналу Департаменту менеджменту ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_8, спеціалістом цього сектору ОСОБА_9., старшим менеджером по зарплатно-картковим проектам і еквайринга Харківського регіонального управління ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_3 була ознайомлена з попередженням про вивільнення від 24 березня 2014 року і з запропонованими посадами шляхом зачитування ОСОБА_8 вслух тексту зазначеного попередження, так як ОСОБА_3 прочитати особисто і підписати попередження відмовилась. Після чого ОСОБА_3 було запропоновано особисто ознайомитись з копіями наказів ПАТ "УкрСиббанк" №437 від 15 липня 2011 року "Про зміну структури Департаменту корпоративного бізнесу ПАТ "УкрСиббанк" і №111-ВК від 24 березня 2014 року "Про вивільнення". ОСОБА_3 відмовилась ознайомитись із змістом наказів. (а.с.105).

В подальшому на запит ОСОБА_3 28 квітня 2014 року відповідач направив їй витяги із вказаних наказів.

Факт персонального попередження ОСОБА_3 про наступне вивільнення 7 квітня 2014 року підтвердили у суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем дотримано вимоги ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

Не підтверджено належними доказами і посилання ОСОБА_3 на те, що з вини відповідача вона не отримала трудову книжку у день звільнення.

Судом встановлено, що 10 червня 2014 року ОСОБА_8 приходила на робоче місце ОСОБА_3 з метою вручення їй трудової книжки, проте ОСОБА_3 була відсутня на роботі.

Вказаний факт підтверджується наявними у справі доказами.

Із акту від 10 червня 2014 року, складеного менеджером сектору з підбору кадрів ОСОБА_8 і головним юрисконсультом ОСОБА_7 10 червня 2014 року о 16-30 годині ОСОБА_8 прийшла на робоче місце ОСОБА_3 (кімната №206 у приміщенні ПАТ "УкрСиббанк" за адресою: місто Харків, вул.Іванова, 10), щоб вручити їй трудову книжку і наказ про звільнення, проте ОСОБА_3 на робочому місці не було до кінця робочого дня (а.с.124).

Факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці 10 червня 2010 року підтверджується випискою з електронного журналу системи контролю та управління доступом за 10 червня 2014 року, із якої вбачається, що ОСОБА_3 прибула на роботу в 10-00 і покинула приміщення в 14-00 годин (а.с.125, 126).

Цей факт підтвердили у суді свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7

10 червня 2014 року був останнім робочим днем ОСОБА_3

Доказів того, що ОСОБА_3 після 10 червня 2014 року приходила до відповідача за трудовою книжкою і їй було у цьому відмовлено, ОСОБА_3 не надала.

У день звільнення 10 червня, а потім і 16 червня 2014 року відповідач надсилав ОСОБА_3 поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку (а.с.117-123, 133-139).

Проте ОСОБА_3 за трудовою книжкою не з'явилася, письмової заяви на пересилку трудової книжки не подала.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерств праці, юстиції і соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (в редакції Наказу №259/34/5 від 8 червня 2001 року) (далі - Інструкція) якщо працівник відсутній на робочому місці у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Ці вимоги відповідачем виконані.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 Інструкції).

Такої письмової згоди ОСОБА_3 не надала.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не має.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: