Провадження 2/235/10/15
· Справа 235/1538/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

· І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

·

17 лютого 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

позивач ОСОБА_3, Третя особа ОСОБА_4 (не з»явились)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 14.03.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири.

19.09.2014 року позивач уточнив позовні вимоги, звернувшись з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27 січня 1992 року він перебував у юридичному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2.

4 листопада 2005 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний.

Вищевказані обставини підтверджуються доданими до позову копіями його паспорту, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 19 червня 2013 року, ухвалою Калужського обласного суду від 29 листопада 2013 року.

Під час їхнього з відповідачкою шлюбу ними була придбана трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вищевказану квартиру вони знайшли, як таку, що здається в найм в 1995 році. З власниками квартири, подружжям Голікових у 1995 році вони домовились, що цю квартиру у них купують, але гроші, за квартиру будуть сплачувати поступово, рівними частинами, а після сплати всієї вартості квартири, укладуть договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса.

Таким чином, з 1995 року він з відповідачкою ОСОБА_2 і їхньою з нею донькою, ОСОБА_5, а також з донькою відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_6, став мешкати у квартирі, і розташована за адресою АДРЕСА_2.

У 1999 році вони вже сплатили половину коштів за спірну квартиру.

Остаточно за спірну квартиру кошти були сплачені у 2002 році і 22 червня 2002 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу.

З 2004 року він не мешкає в м. Красноармійську, а мешкає в Російський Федерації.

Після розірвання шлюбу, а саме 17 жовтня 2012 року відповідачка ОСОБА_2 продала належну їм квартиру відповідачу ОСОБА_4 за 168300 грн.

Вищевказані обставини підтверджуються доданою до позову довідкою БТІ, а також договором купівлі-продажу.

Вважає, що під час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири його права власника були порушені і підлягають захисту з наступних підстав:

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Ніякої згоди на відчуження квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, ні в усній, ні в письмовій формі відповідачці ОСОБА_2 не давав.

Продавати належну їм квартиру він відповідачку не уповноважував.

Після розірвання шлюбу, майно, що ними було придбане за час шлюбу, ними не розділялось.

23 листопада 2013 року спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була подарована ОСОБА_7.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ч. З ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Тому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції 95413 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 4846,68 грн. згідно наданому ним розрахунку, судові витрати в розмірі 1002,60 грн., а всього 101262,28 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що спірну квартиру вона придбала за власні кошти, договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально в 2002 році, а з позивачем по справі вона спільно не проживає та не веде спільного господарства з 1998 року, хоча шлюб було розірвано лише в 2005 році. Позивач в квартирі не був прописаний, її не утримував, не ремонтував, комунальні послуги не сплачував, тому вона вважає, що спірна квартира була її особистою власністю і вона мала право розпоряджатися нею на власний розсуд.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1992 року по 04.11.2005 року (а.с. 8-10).

Дійсно під час перебування в юридичному на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2002 року, посвідченого нотаріально, на ім.»я відповідача ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до ст. 57 ч. 6 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Судом достовірно встановлено, що сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини в 2000 році.

Зазначений факт підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2013 року, згідно якому сам ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з 2000 року він проживає окремо від ОСОБА_2 та дочки (а.с. 11).

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, факт припинення шлюбних відносин з 2000 року підтвердив в судовому засіданні також представник позивача.

Судом також встановлено, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу, реєстр № 3540, 17 жовтня 2012 року відповідачем по справі ОСОБА_10 була продана третій особі ОСОБА_4 (а.с. 38-42), який в свою чергу подарував зазначену квартиру ОСОБА_7 23.11.2013 року, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування квартири, реєстр № 3481 (а.с. 43-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

На майно, набуте дружиною і чоловіком, навіть тоді, коли вони не проживали разом у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісною власності, тому у разі спору заінтересованій особі слід довести, що певне майно придбане нею уже в період окремого проживання, що і було доведено відповідачкою по справі.

Враховуючи, що спірна квартира була набута відповідачкою 22.06.2002 року, тобто під час її окремого проживання з позивачем у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 2000 року, то зазначена квартира була продана відповідачкою без згоди позивача ОСОБА_3, оскільки вона була її особистою приватною власністю відповідно до вимог ст. 57 ч. 6 СК України.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст. 57 СК України, ст. 386, 369, 625 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

17.02.2015