Справа № 462/2535/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Львівська міська рада, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири №34 на вул.О.Степанівни, 50б у м.Львові. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.08.2013 року померла його мама ОСОБА_5, яка була співвласником квартири №34 на вул.О.Степанівни, 50б у м.Львові. Співвласниками окрім неї були також він і відповідач ОСОБА_4 Отримавши свідоцтво про право власності на квартиру, співвласники не звернулися для проведення державної реєстрації права власності. За наведених обставин приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 постановою від 29.04.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, чому він змушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.12.2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири за заявою позивача ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявилася, при цьому подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Львівської міської ради ОСОБА_2 проти задоволення позову ОСОБА_3 не заперечила і у вирішенні такого покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу № 02-14 від 21.08.2013 року, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № 23865-3, виданого 19.11.2008 року управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №2272-Ж-З, квартира, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Степанівни, 50б/34 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (а.с.8).

21.08.2013 року ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №328589 (а.с.5).

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно даних свідоцтва про народження серії ІІІ-СГ №326648 від 16.02.1983 року ОСОБА_3 народився 06.01.1983 року та його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Встановлено, що іншими, окрім позивача, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є мати померлої - відповідач ОСОБА_4 і чоловік померлої ОСОБА_1

Згідно матеріалів спадкової справи №02-14 від 21.08.2014 року ніхто, окрім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертався, натомість ОСОБА_4 і ОСОБА_1 згідно поданих нотаріусу заяв від 03.02.2014 року відмовляються від частки спадкового майна на користь позивача ОСОБА_3 (спадкова справа а.с.10, 13).

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивач звернувся в строк та у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Львівської міського нотаріального округу ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті матері, однак, постановою №31/02-31 від 29.04.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на спірну квартиру, оскільки відсутній правовстановлюючий документа на спадкове майно (а.с.13).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_5 належала на праві спільної сумісної власності квартира №34 на вул.О.Степанівни, 50б у м.Львові.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_3 як син померлої ОСОБА_5, та як спадкоємець першої черги за законом після її смерті, має право на спадкове майно, зокрема на 1/3 частину квартири №34 на вул.О.Степанівни, 50б у м.Львові, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечує, ОСОБА_1 чоловік померлої відмовляється від прийняття спадщини після смерті дружини на користь сина, а тому суд приходить до переконання, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.О.Степанівни, 50б /34.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1216-1219, 1258-1261 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті 23.08.2013 року його матері ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.