Справа № 459/2055/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Кріль М.Д.

при секретарі Пилипяк Ю.М., Данилів О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ) про визнання недійсним договору дарування квартири,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в квітні 2014 року звернулася в суд з даним позовом. в заяві послалася на те, що 28.12.2010 року між нею та відповідачем був укладений договір дарування належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1. В силу похилого віку і з станом здоров'я, укладаючи договір, вона мала на увазі відчуження квартири на користь відповідача лише за умови довічного утримання, і вважала, що відповідач отримає житло лише після її смерті, тобто укладений договір не відповідав її внутрішній волі, так як вона помилилася в правовій природі правочину, а тому просить договір дарування квартири визнати недійсним.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Позивачка суду пояснила, що укладаючи договір дарування вона бажала щоб відповідачка за нею доглядала, але та жодного разу до неї не приходила. Відчужена квартира є однокімнатною, іншого житла вона не має, укласти договір запропонувала вона, мати відповідачки є її похресницею, близьких родичів вона не має. Вона пропонувала батькові відповідачки розірвати договір дарування житла, на що той погодився при умові відшкодування йому вартості газової плитки, газової колонки, холодильника, які він вданій квартирі поміняв, а всього - 28 000 грн. До спірного договору вона укладала ще два договори дарування належної їй квартири, які були розірвані за згодою сторін. При укладенні договору вона ключ від квартири передала матері відповідачки, в даній квартирі вона проживає по даний час, послуги за укладення договору оплачували батьки відповідачки, з весни минулого року комунальні послуги за квартиру сплачує вона.

Відповідачка позов не визнала. Суду пояснила, що в 2008 році вона закінчила Львівську комерційну академію і з того часу постійно проживає у м. Львові. Доглядати за позивачкою фізично не могла. Вона була присутня 28.10.2010 року в приміщенні нотаріальної контори, де крім неї, нотаріуса та позивачки була і її мама ОСОБА_6 Нотаріус їм оголосив текст договору дарування і запитала її та позивачку про те, чи їм зрозумілі умови договору, чи має хтось заперечення і чи згідні вони підписати текст договору. Нотаріус позивачку перепитала двічі, на що та відповіла, що розуміє що підписує договір дарування квартири, і вони з позивачкою, по черзі, підписали текст договору. Щодо утримання позивачки до смерті в нотаріальній конторі не обговорювалося. Перед укладенням договору мама їй сказала, що саме позивачка запропонувала укласти договір дарування. Після підписання договору вона, її мама, батько та позивачка пішли в квартиру останньої де та передала їй три ключі від квартири, один з яких вона передала матері, другий - батькові, а третій повернула позивачці. Право власності на спірну квартиру вона перереєструвала за собою, давала кошти матері, якими та сплачувала за комунальні послуги.

Треті особи до суду не з'явилися, заявили клопотання про слухання справи у їх відсутності.

Третя особа - нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. додатково в своїй письмовій заяві (а.с.134) пояснила, що при укладенні договору дарування квартири нею було роз'яснено позивачці по справі (ОСОБА_1) наслідки дарування квартири, остання ствердила, що розуміє і знає їх, так як не вперше дарує свою квартиру. Шість років тому від імені ОСОБА_1 посвідчувався договір дарування даної квартири, який за взаємною згодою був розірваний.

Дослідивши докази суд встановив слідуюче.

Як вбачається з договору дарування квартири від 28.12.2010 року ОСОБА_1 передала безоплатно, а ОСОБА_3 прийняла у власність, як дарунок, квартиру АДРЕСА_2. При укладанні даного договору, як вбачається з його тексту, даритель (ОСОБА_1) та обдарований (ОСОБА_3.) попередньо були ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебували при здоровому розумі, ясній пам'яті, діяли добровільно, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору. Даний договір підписаний ОСОБА_1 - дарите лем, та ОСОБА_3 - обдарованою, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р., зареєстрований в реєстрі за № 2-2118.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 26.01.2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29.04.2011 року, виданого міським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, і з того часу її прізвище ОСОБА_3, що стверджується витягом з паспорту громадянина України (а.с.40, 41).

В силу ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) надає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідачка є її дочкою, а позивачка є її хресною матір'ю, і в грудні 2010 року остання запропонувала належну їй квартиру подарувати її дочці. В приміщенні нотаріальної контори нотаріус Стеців М.Р. зачитала текст договору дарування і запитала позивачку та дочку чи їм зрозумілий текст договору і чи не передумає позивачка передарувати квартиру, на що та відповіла, що вона розуміє що дарує свою квартиру і кому саме, та не збирається її передаровувати. Там же, в присутності нотаріуса, текст договору підписала позивачка та дочка, які і отримали по одному примірнику договору. Після того вони зайшли в квартиру позивачка де її дочці вручила три ключі від квартири, з яких дочка один ключ повернула позивачці. Між дочкою та позивачкою була усна домовленість про те, що перша буде проживати в даній квартирі до смерті. Після того її дочка або вона сплачували комунальні послуги за квартиру. В житлі вони поміняли холодильник, газову колонку, газову плиту, відремонтували світло. Її чоловік на власному автомобілі возив позивачку по «святих» місцях, вони сплатили вартість оновлення пам'ятника померлого чоловіка позивачки. Дочка тривалий час, ще до укладення договору дарування, постійно проживає у м. Львові, а отже довічно утримувати позивачку не має змоги, однак і розмови про таке ніколи не було. Так як вони з чоловіком та дочкою не чужі люди позивачці то допомагали їй матеріально як до укладення договору дарування так і після нього. Повернути квартиру позивачці не бажають так як вони дуже багато грошей вклали в дане житло.

Свідок ОСОБА_8 надав суду аналогічні пояснення. Крім того пояснив, що позивачка перший раз йому запропонувала переписати свою квартиру на нього, він відмовився, так як дана квартира вже була подарована ОСОБА_10. Його дружина поговорила з ОСОБА_10 і той погодився розірвати договір дарування, при умові що йому відшкодують витрати які він поніс по даній квартирі в сумі 1000 доларів США. Коли вони йому сплатили дані витрати, він з позивачкою добровільно розірвали договір. Їх сім'я, в тому числі і відповідачка, не мають наміру виселяти позивачку з даної квартири і вона в ній буде проживати до кінця свого життя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є соціальним працівником і опікується позивачкою. Щоб позивачка зрозуміла те чи інше, їй треба добре розтлумачити.

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 120 у період підписання оспорюваного договору дарування 28.12.2010 року ОСОБА_1 важким психічним розладом не страждала та могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, які дотримані при укладенні оспорюваного договору дарування.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що договір дарування від 28.12.2010 року не суперечить цивільному законодавству, даний правочин укладений у формі, встановленій законом, волевиявлення дарувальника (ОСОБА_1) було вільним і відповідало її внутрішній волі, обдарована (ОСОБА_3) зареєструвала за собою право власності на спірне житло, надала письмове зобов'язання про проживання позивачки в даному житлі до кінця свого життя, позивачка неодноразово укладала договори дарування належної їй квартири, а отже належним чином була обізнана з насідками укладання даного правочину, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові - відмовити.

Ухвалу судді Червоноградського міського суду Львівської області від 13.05.2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасувати, після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області на протязі 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: М. Д. Кріль