Справа №591/2207/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Міліціанов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/1958/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Семеній Л. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ровенська А.О.,

про визнання заповіту недійсним та відновлення чинності попереднього заповіту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 14 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З пояснень відповідачів у судовому засіданні суду апеляційної інстанції та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у шлюбі, від якого мають трьох синів та одну доньку: ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_8.

ОСОБА_11 у 1997 році загинув, має сина ОСОБА_13, який в даний час проживає в Канаді ;

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, як особа, яка досягла пенсійного віку, претендує на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері (ОСОБА_9) ;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, являється позивачем у даній справі ;

ОСОБА_5 (до шлюбу- ОСОБА_5, ас.55), ІНФОРМАЦІЯ_5, являється відповідачкою у справі; має двох синів : ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7. Названі особи являються відповідачами у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_9 померла ( ас. 61, 103).

Зі слів сторін вбачається, що після смерті ОСОБА_9 залишилось спадкове майно у вигляді будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою : АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись :

ОСОБА_5 (донька),

ОСОБА_6 (онук),

ОСОБА_7 (онук),

ОСОБА_12 - як особа, яка має пенсійний вік, з заявою про право на обов'язкову частку у спадщині ( ас. 80, 84, 86, 88) ;

ОСОБА_3 ( ас. 89) .

ОСОБА_10 (чоловік) написав в нотаріальну контору заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині ( ас. 87).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_9 декілька разів складала заповіти. Зокрема.

27.03.1981 р. ОСОБА_9 склала заповіт (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру- а.с.81-82);

22.04.1999 р. ОСОБА_9 склала заповіт на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.51; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру - а.с.81);

14.10.2011 р. ОСОБА_9 склала заповіт (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру- а.с.82; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37994792- а.с.102);

29.07.2014 р. ОСОБА_9 склала заповіт на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 1-1299 (а.с.6,101; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру- а.с.82) ;

11.11.2014 р. ОСОБА_9 склала заповіт на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 52, 81; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі- а.с.53; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру- а.с.82-83).

Заявленим у справі позовом ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним складений ОСОБА_9 заповіт від 11 листопада 2014 року за реєстраційним № 4755 та відновити дію попереднього заповіту від 29 липня 2014 року. Як на підставу для задоволення позову посилався на те, що у названому заповіті відсутній підпис його матері - ОСОБА_9, тобто особи, він імені якої складався заповіт.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач усно доповнив підстави позову, обґрунтованість яких була перевірена судом, - посилався на те, що під час складання заповіту ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки була недієздатною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За статтею 1254 ЦК України 2. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. 3. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. 4. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Таким чином вбачається, що відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Однією з підстав нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Відповідно до вимог п.1 гл.3 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 :

1.1. Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу;

1.4. Заповіт особисто підписує заповідач;

1.6. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів;

1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

З тексту оспорюваного позивачем заповіту від 11 листопада 2014 року за реєстраційним № 4755 вбачається наступне :

після тексту "Мною, ОСОБА_9, текст заповіту прочитано вголос і підписано" від руки зроблений запис "заповіт прочитано і підписано мною";

далі - після надрукованого слова "підпис" від руки написано "ОСОБА_9" ( ас. 52).

Зазначаючи про недійсність названого заповіту від 11.11.2014 р., позивач посилається на те, що у заповіті має бути зазначено підпис (автограф) і розшифровка цього підпису, тобто : прізвище, імя та по-батькові особи, яка поставила цей підпис. В той же час, як зазначає позивач, ці умови не були дотримані в оспорюваному заповіті, так як в ньому відсутній підпис ( автограф) ОСОБА_9

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що названі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Зокрема.

Відповідно до ч.1 ст. 205 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

У тексті заповіту для підтвердження його справжності присутня графа, в якій особа, від імені якої складений заповіт, повинна залишити свій підпис. У даному випадку підпис підтверджує справжність документа і згоду особи, яка підписала заповіт, з усім, що написано в документі.

Спірним у даній справі стало питання про те, яким має бути підпис у заповіті. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, тобто під заповітом має бути проставлений власноручний підпис спадкодавця.

Надати більш чітке визначення підпису особи дозволяють положення ч.1 ст. 28 ЦК, відповідно до якої фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи складається, як за звичай, із прізвища, власного імені та по батькові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції приватний нотаріус Ровенська А.О. пояснила про те, що форму свого підпису ОСОБА_9 обирала самостійно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що форма вчиненого ОСОБА_9 на заповіті підпису шляхом написання нею свого прізвища, власного імені та по батькові не суперечить вимогам діючого законодавства, зокрема, ч.1 ст. 28 та ч. 2 ст. 207 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач спочатку не заперечував того факту, що ОСОБА_9 власноручно написала "ОСОБА_9" під текстом заповіту в графі "підпис". Згодом цей факт позивач став заперечувати.

Проте, вирішення названого питання потребує спеціальних знань, в той же час в апеляційній скарзі не ставиться питання про призначення судової-почеркознавчої експертизи. Крім того, слід зазначити про те, що назване питання знаходиться поза межами заявленого у справі позову, а тому відповідно до ч.1 ст. 11 та ч.1 ст. 303 ЦПК України будь-які висновки з цього приводу в даній справі є зайвими.

Судом першої інстанції також були перевірені і вірно визнані необґрунтованими доводи позивача про те, що під час складання заповіту ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки була недієздатною.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 299 від 20 липня 2015 року, ОСОБА_14 станом на 11.11.2014 р. хронічним психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Наявні у ОСОБА_9 соматичні хвороби - гіпертонічна хвороба, атеросклероз судин головного мозку, порушення мозкового кровообігу тощо - не викликали стану порушеної свідомості станом на 11.11.2014 р., не позбавляли ОСОБА_9 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Онкологічні захворювання та цукровий діабет представленою медичною документацією не підтверджені. ОСОБА_14 за своїм психічним станом на 11.11.2014 р. - дату складання заповіту від 11.11.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.188-191).

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Ухвалою про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду від 01 жовтня 2015 року, враховуючи майновий стан ОСОБА_3 та на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" 1. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. 2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2004 році засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у виправній колонії; залишок коштів на його особовому рахунку станом на лютий 2015 року складає 1,62 грн.; відсутні відомості про наявність у нього інших доходів або майна.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору у розмірі 267 грн. 96 коп.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -