У Х В А Л А

18 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В., Собіни І.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4. на ухвалу Рівненського міського суду від 05 березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 березня 2015 р. відмовлено у задоволенні клопотання представнику позивача ОСОБА_4 про забезпечення вказаного позову .

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 вказує на її незаконність та необгрунтованість, оскільки розмір позовних вимог є значним 63 404,38 грн. і він вважає, що відповідач намагатиметься відчужити належне йому рухоме та нерухоме майно або зняти гроші з своїх рахунків для уникнення своїх зобов»язань, що зробить неможливим виконання рішення суду. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якої вказане клопотання задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

03.03.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення компенсації за невикористану відпустку за період : з 20.02.2007 р. по 31.08.2009 р. у сумі 1194 грн. та за період: з 22.02.2013 р. по 11.02.2015 р. у сумі 1976,64 грн. не виплаченої у день звільнення 11.02.2015 р. , а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 31.08.2009 р. по 02.03.2015 р. у сумі 58 883,79 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, єдиними підставами для забезпечення позову, в тому числі для накладення арешту на грошові кошти відповідача, є обґрунтоване припущення щодо неможливості або утруднення виконання судового рішення в подальшому.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про

__________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Бучко Т.М.

Провадження № 22ц/787/ 1006/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. При обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегією суддів встановлено, що зазначені у клопотанні заходи забезпечення позову, а саме : накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та на банківські рахунки відповідача фізичної особи - підприємця, не відповідають заявленим позовним вимогам, можуть порушити права і законні інтереси усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Також вказане клопотання містить лише припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення і у ньому відсутні належно обґрунтовані доводи щодо цього та не надано доказів на їх підтвердження.

У зв»язку з наведеним, місцевий суд обґрунтовано відмовив представнику ОСОБА_1 у задоволенні клопотання.

Крім того, згідно з поясненнями сторін у судовому засіданні апеляційної інстанції, до розгляду судом спору по суті, відповідач сплатив позивачці кошти у сумі біля 2000 тис. грн.

Оскільки ухвала судом 1-ї інстанції постановлена з дотриманням вимог закону і доводи апеляційної скарги висновків суду, наведених у ній, не спростовують, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4. - відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 05 березня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :