Справа № 495/5348/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідача: не зявився
від третьої особи: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4348/15-ц
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перекшод у користуванні житлом
03.08.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області (далі по тексту третя особа) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перекшод у користуванні житлом (а.с.1-2).
Так, позивач просить суд:
- визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7;
- усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7, шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5348/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перекшод у користуванні житлом. Справу призначено до розгляду (а.с.10).
Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, але його представником ОСОБА_3, подано до суду заяву, відповідно до якої вона заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.20).
Представник третьої особи Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області, в судове засідання не з'явився, але від заступника начальника відділу надійшов до суду лист, згідно з яким останній просив розглянути справу без участі їх представника, зауважень та заперечень не має (а.с.19).
Відповідач ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надала та в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду.
Так, ухвала суду та повістка про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 (Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Як було вище зазначено, відповідач був оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, але він не повідомив про причини неявки в судове засідання та будь-яких клопотань не заявляв.
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе, у відповідності до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, правомірними, обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку № 7, що знаходиться в селі Біленьке Білгород-Дністровського Одеської області по вулиці Вільній, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 25.08.1992 року виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.7).
В даному житловому будинку значиться зареєстрованою колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2, про що свідчить відповідна довідка Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в Одеській області № 23/6243 від 04.09.2015 року (а.с.16-17).
За твердженням позивача, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2014 року по справі № 495/7689/14-ц (а.с.6).
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 в належному будинку не мешкає більше восьми років, її речей в будинку не має, комунальні та обовязкові платежі не сплачує. Письмових або усних домовленостей між сторонами стосовно проживання у вказаному житловому будинку не має.
Відповідно до складеного 13.12.2014 року комісією Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Акту, власником будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7, є ОСОБА_1 По даній адресі зареєстрована ОСОБА_2, але не проживає там останні вісім років, що також підтверджено сусідами (а.с.8).
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.
Крім того, статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК України).
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З даних положень вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що громадянка ОСОБА_2 фактично не мешкає в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Вільна,7, суд дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Між тим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про усунунення йому перешкод у користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги заявлені позивачем передчасно, до звернення до відповідного органу. При цьому, рішення суду щодо визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вже є підставою для зняття її з реєстрації.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 391, 405-406 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перекшод у користуванні житлом задовольнити частково.
Визнати громадянку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим будинком № 7, що знаходиться в селі Біленьке Білгород-Дністровського Одеської області по вулиці Вільній.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко