Справа №751/7471/15-ц
Провадження №2/751/1493/15
Рішення

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

при секретарях Мазко О. В., Грищенко Н. С.

з участю позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50200 гривень, 2506 гривень 84 копійок процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від суми позики у розмірі 217 гривень 80 копійок, а всього 52924 гривень 64 копійок. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 25.03.2015 року сторони уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 у борг грошову суму у розмірі 50000 гривень, які позичальник зобов»язався повернути позикодавцеві до 01.06.2015 року, але до цього часу відповідач кошти не повернув. Вважає, що за користування коштами ОСОБА_3 зобов»язана сплатити 2506 гривень 84 копійки процентів, 200 гривень інфляційних втрат і 217 гривень 80 копійок три відсотки річних. Посилається на ст.ст.530, 625, 1046-1050 ЦК України.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги просив стягнути 50000 гривень боргу і до викладеного в позовній заяві доповнив, що з ОСОБА_3 були дружні стосунки і на її прохання зайняв 50000 гривень (дві пачки купюрами номіналом по 200 гривень і одна купюрами номіналом по 100 гривень) до червня 2015 року, як вона пояснила кошти потрібні для здійснення ремонту, про що добровільно написала розписку. Вказав, що приблизно чотири роки тому працював разом з ОСОБА_3 Категорично заперечував, що відповідачка станом на 25.03.2015 року була йому підпорядкована, бо в цей період в ТОВ «Дельта Фуд» не працював.

В судовому засіданні представник позивача до викладеного в позовній заяві і пояснень позивача доповнив, що позивач жодного дня не працював в ТОВ «Дельта Фуд».

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсягу і суду пояснила, що розписку дійсно писала вона, без згоди чоловіка, але під тиском і погрозами позивача, під його диктовку, разом з яким працювала в ТОВ «Дельта Фуд», після виявлення нею та позивачем недостачі. Вказала, що з 03.10.2013 року по 10.03.2015 року працювала офіційно менеджером в ТОВ «Дельта Фуд», а після звільнення з 10.03.2015 року по 01.05.2015 року неофіційно. Зазначила, що недостачу, яка виникла до 10.03.2015 року виявив позивач, але офіційно її не оформлювали, після того, як розбереться, обіцяв повернути розписку.

Представник відповідача в судовому засіданні до викладеного відповідачкою доповнив, що має місце недійсний правочин, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Вказав, що ОСОБА_3 звернулась із заявою до міліції про вимагання у неї грошей ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 чоловік відповідачки, суду пояснив, що на початку травня 2015 року дізнався від збентеженої дружини, що ОСОБА_1 керівник фірми, де вона працювала, вимагає 50000 гривень, про що змусив підписати розписку.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 співробітник ОСОБА_3 до 30.01.2015 року суду пояснив, що позивач був директором підприємства, контролював грошові надходження, але документів про це ніколи не бачив. Зазначив, що наприкінці березня 2015 року, коли приходив на підприємство за трудовою книжкою, то бачив в окремому кабінеті сторони, при цьому ОСОБА_3 щось писала. Вказав, що від ОСОБА_1 при особистій зустрічі дізнався про недостачу на підприємстві і про написану ОСОБА_3 розписку, про що також розказала і ОСОБА_3

Вислухавши позивача і його представника, відповідача і її представника, свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи: розписку від 25.03.2015 року (а.с.4,30), розрахунок боргу (а.с.5), витяг з кримінального провадження № 0000216 (а.с.31,36), виписку-епікріз № 536 (а.с.32), витяг з трудової книжки ОСОБА_3 (а.с.42-43), витяг із зошиту-журналу здачи грошових коштів (а.с.44-48) суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсягу. При цьому суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

25.03.2015 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 50000 гривень, про що надала розписку і які зобов»язалася повернути до 01.06.2015 року (а.с.30). Зважаючи на зміст ст.1046 ЦК України, суд вважає, що між сторонами було укладено договори позики.

Відповідно до ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доказів того, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, відповідачем та її представником суду не надано, як не надано і доказів недійсності даного правочину.

Виходячи зі змісту ст.59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Жоден з представлених відповідачем свідків не був присутнім під час укладення договору позики (надання розписки), їх покази стосуються емоційного стану відповідача, що жодним чином не впливає на вирішення даного спору.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на зміст ст. 1051 ЦК України та відсутність доказів, які б підтверджували пояснення ОСОБА_3 щодо обставин написання розписки (під тиском, коштів не отримувала, мала місце недостача), суд не приймає їх до уваги.

При вирішенні даного спору суд враховує, що на день складання розписки 25.03.2015 року ОСОБА_3 офіційно не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дельта Фуд», дані щодо трудових відносин позивача з даним підприємством на вказану дату у суду відсутні, посилання відповідача на виявлену на підприємстві недостачу жодним доказом не підтверджені, до правоохоронних органів вона звернулась 19.08.2015 року після отримання копії позовної заяви.

Дослідивши і проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку, що до цього часу ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_1 50000 гривень, а отже в силу ст. 1049 ЦК України сума боргу (в межах зменшених позовних вимог) підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 500 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.57-62, 88, 209,214-215, 223 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 625, 1046-1051 ЦК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсягу.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) 50000 гривень боргу і 500 гривень судового збору, а всього 50500 (п»ятдесят тисяч п»ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом апеляційної скарги на протязі десяти днів.

.

Суддя Л. Б. Філатова