Справа № 712/2-7410/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого Дроботі В.В.

суддів Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 9 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 позов про солідарне стягнення завданих нестачею збитків.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником магазину «КосмоСплюс», у якому продавцями з укладенням договорів про повну матеріальну відповідальність працювали відповідачі. У серпні та вересні 2009 року були виявлені нестачі товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 86105,95грн. Посилаючись на те, що збитки їй заподіяно з вини усіх працівників позивачка просила стягнути з відповідачів солідарно завдану їй шкоду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Ужгородського міськрайонного суду вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

З ОСОБА_4 на користь позивачки стягнуто 9108,89 грн., а з ОСОБА_1 15664,56 грн. завданої матеріальної шкоди.

З обох відповідачок на користь позивачки солідарно стягнуто 6500 грн. витрати, повязані з оплатою послуг аудитора.

З ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області стягнуто 900,48 грн. витрат за проведення почеркознавчої експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Вказує на те, що суд безпідставно поновив позивачці строк звернення до суду, а також без достатніх підстав прийняв до уваги непереукладений з членами бригади продавців договір про колективну матеріальну відповідальність. Окрім того, суд безпідставно послався на акт інвентаризації, як на доказ заподіяння шкоди, адже він не відповідає формі, встановленій чинним законодавством.

Інші особи рішення суду не оскаржили.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції з врахуванням обовязкових вказівок суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 22 жовтня 2014 року, правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

ОСОБА_1 у позивачки продавцем магазину «КосмоСплюс» працювала з 1 червня 2007 року. Тоді ж з нею було укладено індивідуальний письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну власнику при виконанні трудових обовязків, а 8 квітня 2009 року вона разом з іншими працівниками уклала з позивачкою договір про колективну матеріальну відповідальність.

20 липня 2009 року в магазині було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, прийнятих нею у квітні 2009 року, на суму 66435,55грн. Цей же розмір нестачі було підтверджено аудиторським висновком АФ ТОВ «Ватра» від 18 серпня 2009 року .

Окрім того, 27 та 28 вересня 2009 року в магазині було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 19670,40 грн.

Оскільки попередні судові рішення про доведеність вини ОСОБА_4 у заподіянні позивачці шкоди на суму 30000 грн. судом касаційної інстанції залишені без змін, то предметом останнього судового розгляду були питання встановлення винних та умови утворення першої нестачі на суму 36435,56 грн. та другої нестачі на суму 19670,40 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 130, 134, 135-3, 137, КЗпП України суд зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_1 в обох випадках повинна нести солідарну відповідальність, оскільки нестача була завдана діями та безвідповідальністю чотирьох продавців магазину, в т. ч. й відповідачкі ОСОБА_1, за умов укладення з ними договору про колективну матеріальну відповідальність.

З врахуванням стягнутих сум відшкодування за попередніми судовими рішеннями та стягнутих за оскаржуваним рішенням суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь позивачки 15664,56 грн. ( 9108,89 + 6556,67 грн.).

При цьому суд перевірив її доводи про те, що вона не підписувала зазначений вище договір про колективну матеріальну відповідальність. Дане твердження було спростовано висновком почеркознавчої експертизи № 15/244 від 27 травня 2015 року, яким встановлено, що підпис в договорі від її імені виконано саме ОСОБА_1

Суд також правильно з урахуванням положень ст. 234 КЗпП поновив позивачці 1-річний строк звернення до суду з даним позовом.

У звязку з тим, що позивачка у 2009 році зверталась до Ужгородського МУ ГУ ВМС України з заявою з приводу нестачі, досудове слідство по даному кримінальному провадженню триває й досі, а також у звязку з тим, що у 2010 році позивачка потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої тривалий час лікувалась, а згодом отримала інвалідність 2-ої групи, суд вірно визнав причини пропуску звернення до суду поважними.

Доводи скарги заслуговують на увагу лише в частині неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та стягнутих судових витрат.

При розгляді даної справи та частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд одночасно керувався як нормами трудового, так і нормами цивільного законодавства. При цьому суд не врахував, що норми, які містяться у главі ІХ Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації Кодексу законів про працю України регулюють договірні відносини працівника та власника у сфері трудових правовідносин, а норми Глави 82. Відшкодування шкоди Цивільного кодексу України деліктні, позадоговірні відносини між особами, які не знаходяться у трудових відносинах між собою.

Враховуючи наведене, посилання на ст. ст. 1166, 1190 ЦК, як на підставу часткового задоволення вимог позивачки, підлягають виключенню з мотивувальної та резолютивної частини рішення.

Суд окрім інших судових витрат стягнув з ОСОБА_1 на користь позивачки 6500 грн. витрат, повязаних з оплатою аудитора.

Ст. ст. 79, 84, 85 ,86 та 87 ЦПК України визначають виключний перелік судових витрат, які підлягають стягненню на користь сторони, вимоги якої задоволені. Витрати, повязані із залученням у справу спеціаліста (в даному випадку аудитора) підлягають відшкодуванню лише у випадку переїзду такого спеціаліста до іншого населеного пункту для виконання своїх повноважень.

Матеріали справи не містять таких даних, тому ці витрати відшкодуванню не підлягають.

Інші доводи скарги до уваги прийняті бути не можуть.

Усім доказам, які сторони надали у підтвердження своїх вимог та заперечень, зокрема актам інвентаризації та звірки, аудиторському висновку, висновку почеркознавчої експертизи, договорам про повну матеріальну відповідальність, іншим бухгалтерським документам оцінка судом дана у відповідності до вимог ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України.

У рішенні, що оскаржується, наведені мотиви, з яких одні докази прийняті, а інші відхилені. Колегія погоджується з аргументацією оцінки доказів, наведених в рішенні суду першої інстанції.

Суд також правильно оцінив докази, надані позивачкою у підтвердження поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 9 липня 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин даного рішення посилання на ст. ст. 1166, 1190 ЦК України, як на підстави часткового задоволення вимог ОСОБА_3

У вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 6500 грн. витрат, повязаних з оплатою аудитора відмовити.

В решті рішення щодо ОСОБА_1 залишити без мін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_7