Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дьоміної О.О.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та представника Міністерства оборони України - Субботіна Олександра Миколайовича на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час виконання військових обов'язків помер її чоловік ОСОБА_6, в зв'язку із чим вона як член сім'ї померлого військовослужбовця, зібравши відповідні документи, звернулася до Запорізького обласного військового комісаріату для отримання одноразової грошової допомоги, однак 27 жовтня 2008 року їй було повернуто документи та відмовлено у виплаті коштів.

Також зазначала про те, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2010 року дії Запорізького обласного військового комісаріату та Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги сім'ї померлого військовослужбовця ОСОБА_6 визнано неправомірними та зобов'язано виплатити їй як дружині померлого ОСОБА_6 грошову допомогу, обчислену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 і в грудні 2011 року вказані кошти нею були отримані.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача згідно із ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за час затримки виплати вказаної грошової допомоги, за період з дня постанови військово-лікарської комісії від 12 червня 2008 року до дня фактичної виплати їй коштів - 31 вересня 2012 року, в розмірі 51 575 грн 16 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2015 року, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 3 404 грн 16 коп. та в дохід держави - 243 грн 60 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник Міністерства оборони України - Субботін О.М. просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що інфляційні втрати повинні нараховуватися позивачці з 10 березня 2011 року по 16 листопада 2011 року, тобто з моменту набрання постановою суду законної сили, якою визнано неправомірними дії відповідача по відмові у виплаті їй грошової допомоги та зобов'язано виплатити ОСОБА_4 кошти по день її фактичного виконання, оскільки саме з цього часу виникло грошове зобов'язання між сторонами.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час виконання обов'язків військової служби помер ОСОБА_6 - чоловік позивачки.

Обставини, які свідчать про те, що причина настання смерті ОСОБА_6 пов'язана із проходженням військової служби, підтверджуються актом спеціального розслідування випадку смерті від 22 квітня 2008 року та постановою військово-лікарської комісії від 12 червня 2008 року.

За змістом ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно із ч. ч. 1,6 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 510 ЦК України визначено, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов'язків військової служби сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок) визначено, що у разі загибелі (смерті) під час виконання обов'язків військової служби військовослужбовця, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов'язаного чи резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, сім'ї загиблого (померлого) військовослужбовця, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям - у розмірі десятирічного грошового забезпечення зазначеного військовослужбовця за останньою посадою, яку він займав на день загибелі (смерті), виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.

При цьому Порядком передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів згідно з переліком до уповноваженого органу. Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Таким чином, вищевказаними нормами чітко визначено обставини за яких здійснюється виплата грошової допомоги (факт смерті (загибелі) громадянина України, який перебуває на службі в Збройних Силах України під час виконання ним обов'язків по військовій службі), коло суб'єктів, які мають право на її отримання (члени сім'ї військовослужбовця), а також установлені конкретні розмір (десятирічне грошове забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою) і строки, згідно з якими зобов'язані діяти відповідні особи за наданими їм повноваженнями під час призначення і виплати одноразової грошової допомоги (подача висновку головному розпорядникові бюджетних коштів - 15 днів і 1 місяць на призначення одноразової грошової допомоги).

Отже, враховуючи те, що настала подія, а саме смерть військовослужбовця ОСОБА_6, яка трапилася під час виконання ним обов'язків військової служби, що встановлено висновками відповідних установ, яка стала причиною виникнення у позивачки як члена сім'ї померлого військовослужбовця права вимагати отримання одноразової грошової допомоги, тому в той же час в уповноваженого органу з'явився обов'язок по її виплаті.

У зв'язку із чим 17 вересня 2008 року ОСОБА_4, дружина померлого ОСОБА_6, звернулася до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою та відповідними документами про виплату їй одноразової грошової допомоги як члену сім'ї померлого військовослужбовця.

З урахуванням встановленої Порядком послідовності та періодів призначення і виплати одноразової грошової допомоги, сума коштів повинна була бути виплачена ОСОБА_4 не пізніше 03 листопада 2008 року.

Однак 26 листопада 2008 року Запорізьким обласним військовим комісаріатом були повернуті документи на отримання грошової допомоги позивачці та коштів не виплачено.

При цьому, вищевказані факти щодо незаконності відмови відповідача у виплаті ОСОБА_4 коштів на підставі її звернення із посиланням на те, що смерть військовослужбовця не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби також підтверджено й постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2010 року, якою визнано неправомірними дії Запорізького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги сім'ї померлого військовослужбовця ОСОБА_6 та зобов'язано Міністерство оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України нарахувати, а Запорізький військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу дружині померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_4, обчислену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою на день смерті військовослужбовця.

Таким чином, уповноважений орган своє зобов'язання, прямо встановлене актами цивільного законодавства та у визначений строк не виконав.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України від 18 травня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання згаданого вище рішення на підставі виконавчого листа, виданого 19 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-а-210/2010.

З листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17 листопада 2011 року №248/3/6/8441/105 вбачається, що 16 листопада 2011 року останнє перерахувало Запорізькому обласному військовому комісаріату грошові кошти в сумі 141 840 грн для здійснення виплати ОСОБА_4

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 03 грудня 2012 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 19 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-а-210/2010, в зв'язку з його фактичним виконанням на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки згідно із Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вищевказаним Порядком обов'язок Міністерства оборони України по виплаті на користь ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги як члену сім'ї померлого військовослужбовця під час здійснення обов'язків військової служби, від реалізації якого відповідач ухилився, в дійсності існував до прийняття Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 10 червня 2010 року постанови, що набрала законної сили і яка лише вдруге засвідчує, що відповідні факти та обставини мали місце раніше, тобто невиплата суми коштів при настанні певної події протягом 45 днів з моменту звернення, як це безпосередньо визначено актами цивільного законодавства, тому в даному випадку ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна застосовуватися з моменту настання строку, безпосередньо за час прострочення і до моменту фактичного виконання зобов'язання, тобто з 03 листопада 2008 року по 16 листопада 2011 року.

З огляду на викладене ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та представника Міністерства оборони України - Субботіна Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік