Номер провадження: 22-ц/785/3740/15
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Калараш А.А., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року,

встановила:

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є приватним підприємцем, вид його діяльності - виробництво дерев'яних виробів та роздрібна торгівля з лотків і на ринках. До січня 2008 року, він виготовляв столярні вироби в сараї, що розташований на території його присадибній ділянці по АДРЕСА_1, а після заборони встановленою Постановою № 1 Головного державного санітарного лікаря Роздільнянського району Одеської області від 28 січня 2008 року, він столярні вироби за даною адресою не виготовлює, будь - яких робіт пов`язаних з виготовленням столярних виробив, їх фарбуванням та інше, на присадибній ділянці чи в господарських спорудах не виконує, ніяких дерев`яних відходів на своїй присадибний ділянці не спалює. Згідно договору позички від 30 серпня 2013 року, позивач орендує приміщення в ТОВ "Раздільтрассервіс", яке розташоване по АДРЕСА_2 де і займається своєю підприємницькою діяльністю. Однак його сусіди - відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, постійно звертаються в різні інстанції та державні установи з безпідставними скаргами на нього чим розповсюджують неправдиву інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Неправдива інформація поширена:

- в зверненні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 02.07.2013року;

- в зверненні ОСОБА_3 на Урядову гарячу лінію від 11.10.2013року;

- в зверненні ОСОБА_3 до Одеської обласної ради від 28.11.2013 року.

Позивач просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, яка поширена відповідачами, забов"язати їх спростувати цю інформацію та стягнути з відповідав на його користь моральну шкоду: з ОСОБА_3 - 8000 грн., ОСОБА_4 - 5000 грн., ОСОБА_5 - 2000 грн.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року позов задоволений частково: суд визнав недостовірною інформацію, яка поширена відповідачами в вищезазначених зверненнях, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; забов"язав відповідачів спростувати цю інформацію; та стягнув на користь позивача моральну шкоду: з ОСОБА_3 - 5000 грн., з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1000 грн.

В апеляційній скарзі відповідачів ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі поширили відносно позивача недостовірну інформацію, що привело до порушень особистих немайнових прав позивача та завдало йому шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, вид його діяльності - виробництво дерев'яних виробів та роздрібна торгівля з лотків і на ринках. До січня 2008 року, він виготовляв столярні вироби в сараї, що розташований на території його присадибній ділянці по АДРЕСА_1, однак постановою № 1 Головного державного санітарного лікаря Роздільнянського району Одеської області від 28 січня 2008 року позивачу заборонено експлуатацію деревообробної майстерні за зазначеною адресою.

Згідно договору позички від 30 серпня 2013 року, позивач використовує приміщення в ТОВ "Раздільтрассервіс", яке розташоване по АДРЕСА_2 де і займається своєю підприємницькою діяльністю.

За зверненнями сусідів ОСОБА_2 - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на протязі 2010-2013 років неодноразово проводилися перевірки на предмет того, що ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 займається виготовленням столярних виробив, їх фарбуванням, спалює відходи деревини та інше. Однак численні відповіді на скарги, акти перевірок підтверджують безпідставність таких скарг(а.с.22-48).

Однак відповідачі продовжували поширення негативної інформації про позивача шляхом тверджень зазначених: у заяві ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 02.07.2013 року, адресованої голові Роздільнянської райдержадміністрації Одеської області; у зверненні ОСОБА_3 на Урядову гарячу лінію від 11.10.2013 року; у скарзі ОСОБА_3 від 28.11.2013 року, адресованої голові Одеської обласної ради. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що поширення цієї інформації, яка не відповідає дійсності, порушило особисті немайнові права позивача та завдало шкоди його особистим немайновим благам.

Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі, гідності та ділової репутації є непорушними конституційними принципами, закріпленими в ст.3 та 28 Конституції України.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, оскільки ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Взявши до уваги зазначені конституційні положення, дотримуючись балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку, суд першої інстанції визнав, що відповідачі поширили про позивача недостовірні відомості, які порушили його основні права і свободи, посягнули на його честь, гідність і ділову репутацію та спричинили моральну шкоду.

Суд першої інстанції правильно застосував ч.1 ст.275 та ч.1 ст.277 ЦК України, які передбачають захист особистого немайнового права позивача шляхом спростування недостовірної інформації. При цьому суд врахував роз"яснення п.27 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у спорах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" про те, що способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. При визначені розміру моральної шкоди суд виходив із засад справедливості та розумності.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що не є поширенням недостовірної інформації звернення відповідачів до компетентних органів в порядку Закону України "Про звернення громадян". Судом першої інстанції було встановлено, що для звернення відповідачів до вказаних органів не було жодних підстав, оскільки численні попередні звернення не знайшли свого підтвердження, про що було відомо відповідачам, а їх подальші звернення були викликані не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси. Відповідне роз"яснення міститься у п.16 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів судом. Судом надана оцінка письмовим доказам, які підтверджують безпідставність численних скарг відповідачів(а.с.22-48, 208-225), судом проаналізовані покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України надав повну всебічну та об"єктивну оцінку всім доказам по справі, та результати цієї оцінки відобразив в своєму рішенні згідно з ч.4 ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

А.А.Калараш

Н.В.Комаровська