Номер провадження 2/243/2264/2015
Номер справи 243/4034/15-ц
«14» травня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
при секретарі - Нікіфорової В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1999 року. Шлюб було зареєстровано 24 квітня 1999 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області за актовим записом № 366. Від даного шлюбу вони мають сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою.
Однак подальше сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що після народження дитини стосунки між ними погіршилися і з 2013 року вони фактично перестали жити разом. Малолітня дитина на цей час мешкає постійно з нею. Всі спроби зберегти сім'ю не були успішними і на сьогоднішній день вони спілкуються лише щодо матеріального забезпечення нашої спільної дитини. Отже на сьогоднішній день спільне проживання з чоловіком неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам нашої дитини, у зв'язку з тим, що вони постійно сваряться та не можуть знайти спільної мови і тим самим ставлять під загрозу моральне виховання сина.Спору про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності, немає.
Просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що був зареєстрований 24 квітня 1999 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області за актовим записом № 366. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «ОСОБА_1».
ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 05 травня 2015 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Довіряє введення справи своєму представнику адвокату Керанчуку В.Б. (а.с.12).
Представник позивача Керанчук В.Б., діє на підставі договору від 30 квітня 2015 року (а.с. 10), в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 08 травня 2015 року надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.17).
Відповідач ОСОБА_2, повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи до судового засідання не з'явився(а.с.16), у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 квітня 1999 року, який зареєстровано Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області за актовим записом № 366 (а.с.8).
Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим.
Таким чином їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення ОСОБА_1 вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.
Спору між ними про поділ спільного сумісного нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує.
В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.
Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач ОСОБА_1 не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «ОСОБА_1
Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст. 5-8, 10-15, 82, 88, 107, 130, 174, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 3, 24, 56, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 24 квітня 1999 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області за актовим записом № 366, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова