Справа № 490/5757/15-ц
н/п 2/490/3402/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визначення розміру часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року було замінено на Миколаївську міську раду, в якому просили визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, яка померла 15.01.2003 року, ОСОБА_5, який помер 02.09.2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/4 частини за кожним із співвласників.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що у 1999 році вищезазначені особи приватизували на праві спільної сумісної власності зазначену квартиру. В той же час, оскільки за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частки у праві власності визначені не були, ПН ММНО ОСОБА_3 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Представник позивачів у судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник ММР у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив про вирішення справи на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа до суду не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, представника у судове засідання не направив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1999 року, що видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 29.03.1999 року № 114, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира № 40 площею 57,5 кв. м. по вул. Дзержинського, 26 у м. Миколаєві.

15 січня 2003 року померла ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.01.2003 року було зроблено запис № 354, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть І-ФП № 159964.

02 вересня 2014 року помер ОСОБА_5, про що 04.09.2014 року зроблено запис № 3670, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ФП № 207215. При цьому, позивачка ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_5, шлюб між ними було укладено 19.11.1993 року.

Від шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилася донька позивачка ОСОБА_2, 03.03.1995 р. н.

Із 03.05.1994 року по теперішній час позивачі проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5, 04 червня 2015 року, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, як такі, що постійно проживали із спадкодавцем на момент його смерті. Відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус мотивував тим, що нотаріус не має можливості визначити склад спадкового майна, на яке має бути видане свідоцтво, оскільки спірна квартира належала ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, у звязку з чим у сторін виникла необхідність визначити частки у майні.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що померлий ОСОБА_5 заповіту не залишив, у звязку з чим спадкування після його смерті здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця ОСОБА_5, шлюб між ними на день його смерті розірвано не було, а позивачка ОСОБА_2 є донькою померлого; інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. При цьому позивачі своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також належала ОСОБА_5, померлому 02.09.2014 року, та ОСОБА_4, померлій 15.01.2003 року, то виходячи із змісту положень ст. 370 ЦК України, відповідно їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності є рівними і дорівнюють по 1/4 частки кожного.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачами при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, який помер 02.09.2014 року, 1/4 частку в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, яка померла 15.01.2003 року, 1/4 частку в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 1/4 частку в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 1/4 частку в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН