Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 40 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й., Снітка С.О.

з участю секретаря

судового засідання: Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачки на свою користь 11000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 користується квартирою №1 по вказаній адресі.

За заявою позивача КП «Житомирводоканал» розроблені технічні умови водопостачання і водовідведення до його квартири, а не до всього будинку що підтверджується робочим проектом водопостачання і каналізації від 03 жовтня 2001 року,

Проте відповідач без розроблення проекту водопостачання і водовідведення до належної їй квартири самовільно, без узгодження з ним, як споживачем, незаконно підключилася до каналізаційної мережі, яка веде від його квартири.

Позивачу, як інваліду ІІ групи, це створює незручності для проживання, оскільки призводить до забивання каналізації, яка розрахована лише на водовідведення з однієї квартири, позбавлення можливості належно користуватися системою водовідведення, наявністю неприємних запахів.

Вважає дії відповідача протиправними і такими, що негативно впливають на його фізичний і психологічний стан.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Зокрема, районний суд не врахував, що підставою відповідальності за спричинення моральної шкоди є наявність неправомірних дій відповідача, щодо незаконного підключення її квартири №1 до системи водовідведення квартири позивача, проект якої було розроблено за його замовленням.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 створилися незручності у ОСОБА_2 щодо належного користування водовідведенням, що впливає на його фізичний і психологічний стан.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 липня 1993 року (а.с.7).

Відповідно до ч. 1, ч. 3ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пленум Верховного Суду України в п.п.3,5,9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно листа виконавчого комітету Житомирської міської ради за №25/П-7361-2 від 31 жовтня 2011 року роботи щодо підключення квартири АДРЕСА_1 до міської централізованої каналізаційної мережі проводилися спеціалізованою організацією на пільгових умовах, оскільки ОСОБА_4, батько позивача, був інвалідом І-ї групи ВВВ (а.с. 12).

Отже роботи по будівництву каналізації не були здійснені особисто ОСОБА_4

Крім того, КП «Житомирводоканал» у своїх листах №93-ж від 30 грудня 2011 року, №124-С від 15 травня 2014 року та виконком Житомирської міської ради листом №25/С-96892 від 05 січня 2012 року зазначили, що система водовідведення від житлового будинку по АДРЕСА_1 збудована в 1987-1988 роках.

Під час будівництва каналізаційної мережі від кв.АДРЕСА_1 були підключені до системи водовідведення інші квартири будинків №6, 8,10 (а.с. 27-29).

Оскільки система водовідведення збудована за рахунок бюджетних коштів, тому вона не може будь-кому належати на правах приватної власності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив безпідставними твердження позивача, що він за власний рахунок здійснив будівництво каналізаційної мережі і вона є його власністю.

Відтак ОСОБА_5 не довів та не надав належних і безспірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім того, позивачем не наданого жодного доказу, що відповідач своїми діями спричинила йому незручності для проживання у квартирі, самовільно приєднавшись до каналізаційної мережі квартири і цими діями завдала йому моральної шкоди.

Вина відповідача не доведена.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,307,308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: