АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №753/1506/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарях Задорожному А.Г., Богацькій М.М., Абдуллаєвій Е.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача БондарА.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», поданою представником за довіреністю Кушнаренко Наталією Іванівною, на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 13 серпня 2014 року позовні вимоги роз»єднано та вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні виділено у самостійне провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 24 березня 2015 року провадження у справі в частині вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за період затримки розрахунку закрито.

Вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював за сумісництвом. 30 квітня 2014 року позивача звільнено за власним бажанням, проте, при звільненні роботодавцем не виплачено компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток і в подальшому відповідач відмовлявся проводити такі виплати, що призвело до моральних страждань.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27 травня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість позовних вимог; відсутність вказівки на наслідки, що настали у зв»язку із заборгованістю та які вплинули на моральний стан позивача. Посилається на те, що факт заподіяння та розмір моральної шкоди повинен бути підтверджений висновком експертної установи.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що уважав встановленим факт звільнення позивача 30 квітня 2014 року, а також факт несвоєчасної виплати позивачеві при звільненні 30 квітня 2014 року належних йому сум та спричинення цим моральних страждань, з розміром відшкодування яких суд погодився.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв»язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

За змістом ст.237-1 КЗпП України обов»язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З матеріалів справи убачається, що з 31 серпня 2007 року позивач працював за сумісництвом у ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff».

Матеріали справи містять Наказ від 29 квітня 2014 року №817/к про звільнення 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 з посади головного юрисконсульта з інтелектуальних прав ДП «УГК ««Nemiroff» за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, даними якого позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Проте, згідно Наказу №323-НК від 29 серпня 2014 року ОСОБА_4 звільнено з 29 серпня 2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України за здійснений в період з 24 березня 2014 року по 29 серпня 2014 року прогул без поважних причин та не вихід на роботу на виклик роботодавця.

На час розгляду справи жоден з наказів не скасовано, незаконним в установленому законом порядку не визнано.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року у справі №902/798/14 позивача визнано кредитором ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» щодо заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. При ухваленні цього рішення суд апеляційної інстанції не погодився з висновками господарського суду Вінницької області щодо відсутності повноважень на підписання наказу про звільнення від 29 квітня 2014 року працівників (зокрема, ОСОБА_4), а також не прийняв до уваги наказ від 29 серпня 2014 року з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства.

Постановою Вищого господарського суду України від 02 червня 2015 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року у справі №902/798/14 та ухвалу господарського суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року у справі №902/798/14 про відмову в задоволенні заяви - скасовано, справу №902/798/14 передано на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

Скасовуючи вказані судові рішення, Вищий господарський суд України зазначив, що грошові вимоги кожної особи до боржника (ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff»), якщо боржник знаходиться в процедурі банкрутства, повинні бути підтверджені виключно окремим самостійним рішенням господарського суду про стягнення заробітної плати, з урахуванням вимог п.7 ч.1 ст.12 ГПК України, ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З наведеного убачається, що між ОСОБА_4 та відповідачем існує спір про виплату належних йому сум, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, з приводу якого відповідне судове рішення не приймалось.

Положення ст.237-1 КЗпП України містять перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Відповідно до указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, ОСОБА_4 посилається на факт звільнення відповідно до наказу від 29 квітня 2014 року №817/к з 30 квітня 2014 року та факт не проведення розрахунку у зв»язку із припиненням трудових відносин саме згідно цього наказу.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів, які спростовували б дані наказу від 29 серпня 2014 року №323-НК про звільнення ОСОБА_4 з 29 серпня 2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України.

Висновки суду першої інстанції про встановлення факту звільнення позивача 30 квітня 2014 року, а також факту несвоєчасної виплати позивачеві при звільненні 30 квітня 2014 року належних йому сум ґрунтувались виключно на обставинах, зазначених у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року у справі №902/798/14, яка скасована.

Відтак, відсутні підстави уважати доведеним факт порушення прав ОСОБА_4 у сфері трудових відносин, який призвів до моральних страждань.

Відповідно до ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегій суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», поданою представником за довіреністю Кушнаренко Наталією Іванівною, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов