АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з таким позовом посилаючись на те, що за кредитним договором № DNU0GK00000960 від 26 грудня 2006 року він надав відповідачу кредит у розмірі 99 495 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитом строком до 26 грудня 2026 року, а в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними 26 грудня 2006 року було укладено договір іпотеки № DNU0GK00000960, за умовами якого відповідач надав в іпотеку будинок, загальною площею 73,70 кв.м., житловою площею 43,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, але у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 15 жовтня 2013 року виникла заборгованість в сумі 96 424, 16 доларів США, про що було повідомлено позичальника, тому позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житловому будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межахдоводів скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову банку суд виходив з того, щопредмет іпотеки - домоволодіння в м. Дніпропетровську, АДРЕСА_2 - придбано за споживчим кредитом, який надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, та використовується ОСОБА_2 як місце постійного проживання, у її власності іншого майна не має, тому відповідно до ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути звернуте стягнення на це домоволодіння.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNU0GK00000960, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 99 495 доларів США на купівлю домоволодіння зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами строком до 26 грудня 2026 року та в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ними укладено договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння, загальною площею 73,7 кв.м. та житловою площею 40,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 5448 від 26 грудня 2006 року, але у зв'язку з неналежним виконанням позичальницею взятих на себе зобов'язань по договору станом на 15 жовтня 2013 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 96 424, 16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 вересня 2015 року еквівалентно 2 115 815, 19 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 74 469, 84 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 634 076, 13 грн., заборгованості за відсотками - 13 455, 29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 295 246, 62 грн., заборгованості з комісії - 3 382, 83 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 74 228, 73 грн., заборгованості з пені - 5 116, 20 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 113 360, 85 грн., тому вона листом банку від 06.09.2013 року повідомлялася про необхідність погашення цієї заборгованості та звільнення вказаного житлового будинку, що нею не спростовано.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1078-14 від 07.04.2015 року ринкова вартість спірного будинку на час проведення експертизи складає 1 258 856 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР, статтями 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Проте відмовляючи в задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі названого Закону суд не врахував, що цей Закон носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності закону, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, при цьому за своїм змістом цей Закон визначає певні умови та час неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки, не скасовує та не зупиняє дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення, а стосується стадії примусового виконання судових рішень.

Таким чином, зазначених в судовому рішенні підстав для відмови в позові не було, а при встановленні судом таких обставин, що отриманий ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті є споживчим, площа переданого нею в іпотеку домоволодіння становить менше 250 кв.м., яке вона використовує як місце постійного проживання та іншого нерухомого житлового майна не має, наявні підстави для застосування вимог ст. 217 ЦПК України та визначення порядку виконання судового рішення щодо стягнення на предмет іпотеки, зокрема, зазначення в його резолютивній частині про те, що воно не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду, як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, скасувати та постановити нове рішення згідно ст. 309 ЦПК України та ст. ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення в рахунок погашення вказаної заборгованості на предмет іпотеки зазначеним в позові шляхом, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі 1258856 грн., та виселення відповідачки із спірного житлового будинку, в якому вона зареєстрована згідно адресної картки, із зазначенням в резолютивній частині рішення про те, що воно в цій частині не підлягає примусовому виконанню на період чинності ЗаконуУкраїни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, а в задоволенні позовних вимог банку про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цьому будинку, слід відмовити, оскільки в позові не вказано конкретних таких осіб із зазначенням їх прізвища, ім'я та по батькові, що ускладнює виконання рішення суду при задоволенні таких вимог.

Підлягає також стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 5 382, 70 грн. (114, 70 + 3441 + 1827) відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з урахуванням понесених ним витрат у судах першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по укладеному між нею і Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" кредитному договору № DNU0GK00000960 від 26 грудня 2006 року станом на 15 жовтня 2013 року у розмірі 96 424, 16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 вересня 2015 року еквівалентно 2 115 815, 19 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 74 469, 84 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 634 076, 13 грн., заборгованості за відсотками - 13 455, 29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 295 246, 62 грн., заборгованості з комісії - 3 382, 83 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 74 228, 73 грн., заборгованості з пені - 5 116, 20 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 113 360, 85 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № DNU0GK00000960 від 26 грудня 2006 року - домоволодіння, загальною площею 73,7 кв.м. та житловою площею 40,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 5448 від 26 грудня 2006 року, шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі 1 258 856 грн..

Виселити ОСОБА_2 з домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в розмірі 5 382, 70 грн..

В задоволені решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: