Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2855/15 Головуючий у 1 інстанції: Федоренко О.І.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року у справі за поданням Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Заводський ВДВС Запорізького МУЮ звернулося до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_3,

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року подання Заводського ВДВС Запорізького МУЮ про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання Заводського ВДВС Запорізького МУЮ відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну" від 21 січня 1994року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував свої висновки в частині ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань.

В ухвалі суд обмежився лише посиланням на те, що він не виконує законні вимоги держвиконавця, не зазначивши яким чином заявлялися вимоги і з яких підстав вони не виконані.

Так, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон датоване державним виконавцем 3 жовтня 2014 року, тоді як до суду подання надійшло лише 24 листопада 2014 року.

Розглядаючи подання, всупереч вимогам ст. 377-1 ЦПК, за якою суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, не повідомив державного виконавця про розгляд подання.

В справі немає повідомлень, які б свідчили про виклик до суду державного виконавця, а за наданими апелянтом витягами з реєстру виконавчих проваджень 12 листопада 2014 року, тобто на час розгляду судом подання, виконавче провадження вже було закінчене з переданням до іншого відділу ВДВС.

У разі повідомлення ВДВС про розгляд подання і розгляд його за участю державного виконавця, судом могли бути з'ясовані ці питання та встановлено, чи знаходиться виконавчий документ, з приводу невиконання якого заявлене подання, у ВДВС Заводського району.

Таким чином, ухвала про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для повторного вирішення питання у порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року по цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про тимчасове обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Головуючий:

Судді: