РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2015 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірт Івана Олексійовича про захист честі, гідності та ділової репутації, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в суд з позовом до генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірт Івана Олексійовича (надалі - відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в листі вих. №81 від31 червня 2014 року, адресованому генеральному директорові ДК «Укроборонпром» Романову Р.А., відповідач наводить матеріали, які є неправдивими і шкодять діловій репутації позивача. Такими матеріалами є викладена наступна інформація: «Керуючись незрозумілими нам аргументами п. Федосов В.Є. (в.о. генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» м. Харків) направляє на наше підприємство свого представника п. ОСОБА_1, який раніше працював на ДП «Львівський БТРЗ» і займався постачанням матеріалів та за таку успішну роботу в непорядність був звільнений з підприємства. В обов'язки п. ОСОБА_1 входило би проводити приймання готових виробів ПРХР-М1 на нашому підприємстві для підтвердження якості виробів, що не передбачено договором. Ми здивовані, як людина без відповідної кваліфікації і знань в галузі електронної техніки може виконувати відповідні функції. По нашій інформації п. ОСОБА_1 спонукав своїми діями наших працівників до передачі йому конструкторсько - технологічної документації за відповідну винагороду. Враховуючи вищевикладене стосовно конструкторсько - технологічної документації, дії п. ОСОБА_1 при прикритті п. Федосова В.Є., вважаємо злочинними.». Вважає, що відомості, наведені в листі відповідача, принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача як громадянина та фахівця, оскільки характер висловлювань в листі створює негативне враження керівництва ДК «Укроборонпрому» і відношення до позивача як до непрофесіонала, наведені цитати з листа також є припущенням і неправдивою інформацією, яка порочить ділову репутацію, як професіонала у своїй сфері, не відповідає дійсності, безпідставно пов'язує ім'я позивача з аморальною і протизаконною діяльністю та порушує його немайнові права. Просить визнати, що інформація, поширена генеральним директором ТзОВ науково - виробничим підприємством «Кітва» Віртом Іваном Олексійовичем в листі до генерального директора ДК «Укроборонпром» Романова Р.А., де він зазначає про непрофесійність позивача та викладає неперевірені факти, не відповідають дійсності, шкодять діловій репутації позивача як фахівця, та наносить шкоду його інтересам; зобов'язати генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірта Івана Олексійовича навести спростування неправдивої інформації шляхом написання листа до генерального директора ДК «Укроборонпром» Романова Р.А. та принести публічні вибачення; судові витрати за сплату судового збору за подання позову в сумі 243, 60 грн. стягнути з відповідача; стягнути з відповідача, генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірта Івана Олексійовича, компенсацію за моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

На адресу суду від представника відповідача поступили заперечення на позовну заяву. В запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що відповідач не визнає вимоги позивача і заперечує проти них, оскільки вони є надуманими, безпідставними і не ґрунтуються на нормах права. Вказує на те, що позовні вимоги суперечать положенням ст.30 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночні судження н підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В судовому засіданні позивач та представник позивача дали пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві, вважають, що інформація, яка порушена в листі є недостовірною, просять визнати інформацію такою, що не відповідає дійсності, просять стягнути моральну шкоду.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним з запереченнях на позовну заяву, просить відмовити в позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на нижченаведене.

Як вбачається з листа генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірт Івана Олексійовича за вих. №81 від 31.07.2014р., адресованого генеральному директору ДК «Укроборонпром» Романову Р.А., «Керуючись незрозумілими нам аргументами п. Федосов В.Є. (в.о. генерального директора ДП «Завод імені В.О. Малишева» м. Харків) направляє на наше підприємство свого представника п. ОСОБА_1, який раніше працював на ДП «Львівський БТРЗ» і займався постачанням матеріалів та за таку успішну роботу в непорядність був звільнений з підприємства. В обов'язки п. ОСОБА_1 входило би проводити приймання готових виробів ПРХР-М1 на нашому підприємстві для підтвердження якості виробів, що не передбачено договором. Ми здивовані, як людина без відповідної кваліфікації і знань в галузі електронної техніки може виконувати відповідні функції. По нашій інформації п. ОСОБА_1 спонукав своїми діями наших працівників до передачі йому конструкторсько - технологічної документації за відповідну винагороду. … Враховуючи вищевикладене стосовно конструкторсько - технологічної документації, дії п. ОСОБА_1 при прикритті п. Федосова В.Є., вважаємо злочинними.».

Стаття 10 (Свобода вираження поглядів) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950) визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі.

Як зазначається в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

З огляду на приписи ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Крім цього, відповідно до п.19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р. вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього

в її заподіянні.

Але дані обставини на які посилається позивач щодо моральної шкоди, не дають підстав для задоволення заявлених вимог, а тому суд в таких вимогах відмовляє.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано і не доведено належними доказами того, які втрати немайнового характеру та яких моральних і фізичних страждань він зазнав, якими критеріями він керувався оцінюючи начебто завдану йому моральну шкоду саме в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст..ст. 11, 60, 209, 212 - 215, 218, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до генерального директора ТзОВ науково - виробничого підприємства «Кітва» Вірт Івана Олексійовича про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ванівський Юрій Михайлович