Єдиний унікальний номер 0503/6721/2012 Номер провадження 22-ц/775/803/2015
Єдиний унікальний номер 0503/6721/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/803/2015
Категорія 47 Головуючий у 1 інстанції Шевченко Л.В.
Доповідач Корчиста О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Осипчук О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушених прав власника земельної ділянки і землекористувача та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення порушеного права,

встановив:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1000 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 червня 2011 року, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, ділянка №1. Також вказала, що на підставі рішення Артемівської міської Ради від 28 березня 2012 року №6/21-360 вона є користувачем земельної ділянки площею 0,0225 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, 1. На зазначених земельних ділянках збудовано будинок і господарські споруди, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 16 березня 2011 року. Поряд із земельною ділянкою позивачки за адресою: м. Артемівськ, пров. Б.Хмельницького, буд. 1а, розташована земельна ділянка, яка на праві власності належить відповідачці по справі ОСОБА_2. Між суміжними власниками земельних ділянок виник спір щодо їх меж. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 самовільно перенесла межові знаки в бік її земельної ділянки, без дозволу перенесла паркан, чим порушила межі земельних ділянок та її права як власника. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги, й після їх уточнення, просила зобовязати власника суміжної земельної ділянки № 1а по пров. Б.Хмельницького в м. Артемівську Донецької області ОСОБА_2 перенести межовий паркан по червоній лінії на 0,78 м в бік земельної ділянки 1-а, від кута будинку № 1а по червоній лінії перенести межовий паркан на 0,20 м, а також від кута будинку № 1а в огородній частині перенести межовий паркан на 0,35 м в бік земельної ділянки № 1а, залишивши для обслуговування жилого будинку один метр (за рішенням суду від 08 травня 2001 року) та відновити пряму лінію в огородній частині ділянки натягти шнур від стовпа напроти кута будинку № 1а в огородній частині до межового стовпа земельних ділянок №№1, 1а в кінці городу з північної сторони, відновити паркан відповідно до державного акту приватизації. Стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на складання позовної заяви в сумі 250 гривень, судовий збір в сумі 109,40 гривень та 80,29 гривень за подачу касаційної скарги, роздрукування та ксерокопіювання документів в сумі 53,50 гривень, а всього в сумі 493,19 гривень.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1000 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 2012 року, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, ділянка №1а. Вказувала, що ОСОБА_1 порушує її права власника зазначеної земельної ділянки, оскільки безпідставно неодноразово зверталася до суду із подібними позовами про поновлення прав власника земельної ділянки. Після уточнення позовних вимог просить залучити в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельно-кадастровий Центр» (далі за текстом ТОВ «Земельно-кадастровий Центр»), зобовязати «Земельно-кадастровий Центр» здійснити інвентаризацію суміжних земельних ділянок, зобовязати відновити розміри земельної ділянки № 1а по пров. Б.Хмельницького та межу між сміжними земельними ділянками будинків № 1 та 1а по пров. Б.Хмельницького в м. Артемівськ Донецької області згідно земельно-кадастрової документації, суміжних земельних ділянок кварталу, а саме № 1 по вул. Макарова-Бахина, № 3 по пров. Б.Хмельницького - Чурікова, №1 по пров. Б-Хмельницького, 1 (ОСОБА_1) та 1а (ОСОБА_2) для виявлення первісних меж і розмірів вищевказаних земельних ділянок та виявлення наявності змін їх розмірів; зобовязати ТОВ «Земельно-кадастровий центр» відновити розміри її земельної ділянки по пров. Б.Хмельницького, 1а згідно державного акту на право власності на землю та земельно-кадастрової документації, встановити тверду межу та тверді знаки з привязкою до будівель між земельними ділянками по пров. Б.Хмельницького 1(ОСОБА_1) та 1а (ОСОБА_2) в м. Артемівськ Донецької області; зобовязати ОСОБА_1 повернути їй захоплену нею частину земельної ділянки.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не врахував докази, які свідчать про порушення ОСОБА_2 меж її земельної ділянки, судом спотворено зміст висновків комісії з приводу переміщення межі земельної ділянки ОСОБА_2. Не надано відповідну оцінку доказам у справі. Поза увагою суду залишилось те, що технічна документація на земельну ділянку на імя ОСОБА_2 не відповідає нормам ЗК України. Також, судом першої інстанції не було застосовано норми ст.ст. 5,91,96,103,107 ЗК України та ст.ст. 378,386,391,392 ЦК України, які підлягали застосуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не повністю зясував обставини, які підлягали зясуванню, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд безпідставно не задовольнив її клопотання про залучення до участі у справі «Земельно-кадастрового Центру», про виклик в судове засідання спеціаліста ОСОБА_3, начальника «Земельно-кадастрового Центру» Архипенко. Судом було залишено без уваги її клопотання про заявлення додаткового запитання до експерта. Суд першої інстанції залишив поза увагою висновки земельно-технічної експертизи, якими встановлено, що частиною належної їй на праві власності земельної ділянки користується ОСОБА_1, що саме вона порушила межовий кордон їх земельних ділянок. Висновок суду про невірно обраний нею спосіб захисту своїх прав є субєктивним та бездоказовим.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи, викладені в її апеляційній скарзі підтримала та просила її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи, викладені в її апеляційній скарзі підтримала та просила її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (після смерті ОСОБА_4), виданого 02 червня 2011 року, на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, 1.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Артемівської міської Ради від 28 березня 2012 року №6/21-360 ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки площею 0,0225 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, 1.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів від 05 січня 1994 року № 11 ОСОБА_5 (чоловікові відповідача ОСОБА_2Є.) передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв. м по пров. Б. Хмельницького 1а для будівлі і обслуговування житлового будинку, про що видано Державний акт серія ДН 00473 на право приватної власності на землю. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 473 12.01.1994 року, із погодженням опису меж із землекористувачем від Б до В присадибна ділянка № 1, що вже встановлювалось рішенням суду від 08.05.2001 року (т.І, а.с.12-16, 54).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів від 05 січня 1994 року № 8 за ОСОБА_5 закріплено у тимчасове довгострокове користування земельну ділянку площею 373,7 кв. м по пров. Б.Хмельницького,1а без права будівництва та посадження багатолітніх насаджень (т.І, а.с.123,191 зворотній бік).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що в січні 1998 року ОСОБА_5 (чоловік відповідача) вже звертався з позовом до ОСОБА_4, Артемівської міської ради про визнання приватизації земельної ділянки, що розташована за адресою м. Артемівськ, пров. Б. Хмельницького, 1 незаконною. Для приведення земельної ділянки ОСОБА_4 у відповідності з Державним актом на приватизацію рішенням Артемівського міського суду від 08 січня 2001 року зобовязано ОСОБА_5 перенести паркан, що розташований зі сторони ділянки № 1 по пров. Богдана Хмельницького в м. Артемівську від рогу будинку в огородній частині на 32 см в сторону ділянки № 1-а на 40 см по червоній лінії; при цьому для обслуговування житлового будинку необхідно залишити відстань до паркану 1 метр (т. І, а.с.13, зворотній бік). В задоволенні інших вимог відмовлено (т.І, а.с. 11-14).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 вересня 2001 року рішення Артемівського міського суду Донецької області від 08 січня 2001 року залишено без змін, Ухвалою Верховного Суду України від 08 лютого 2002 року вказана ухвала Донецького апеляційного суду від 20 вересня 2001 року залишена без змін (т.І, а.с.15,16).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 успадкувала після померлого 16 червня 2011 року чоловіка - ОСОБА_5 жилий будинок загальною площею 65,10 кв. м та земельну ділянку площею 1000 кв. м в межах, згідно з планом, розташовану на території Артемівської міської ради, по пров. Б.Хмельницького, 1а, кадастровий номер :00:014:0050, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДН № 00473, виданого Артемівською міською радою 12 січня 1994 року на підставі рішення виконкому від 05 січня 1994 року № 11, надану для будівлі та обслуговування житлового будинку, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 473, про що нотаріусом ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі № 608/2011, зареєстровано в Реєстрі під № 2-255 18 червня 2012 року. У Свідоцтві про право на спадщину також зазначено Опис меж: від А до Б тимчасове користування, від Б до В присадибна ділянка № 1, від В до Г пр. ОСОБА_7, від Г до А землі залізної дороги----. Земельна ділянка зареєстрована 25 березня 2013 року в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності під № 3 (т.ІІ, а.с.60-65).

Згідно витягу з реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 04 квітня 2013 року № 1989180 відповідачу оформлено право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:014:0050 по пров. Б.Хмельницького 1а у м. Артемівську Донецької області, що зареєстровано за № 548269 25 березня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину 2-255, виданого 18 червня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що нею не доведено факту порушення її прав як землевласника відповідачем ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального права та наявним у матеріалах справи доказам.

Установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, 1 та є користувачем земельної ділянки площею 0,0225 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, провулок Б.Хмельницького, 1.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, за змістом зазначеної норми права захисту підлягає не тільки право власності на земельну ділянку, а також право користування нею від будь-яких порушень зазначених прав.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За змістом пункту 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року № 43, передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону, встановив фактичні правовідносини з приводу користування сусідніми земельними ділянками, з'ясував на якій правовій підставі сторонам належать земельні ділянки, щодо яких виник спір, перевірив межі земельних ділянок сторін у справі відповідно до даних земельного кадастру, перевірив наявність порушення відповідачем прав позивача, з урахуванням даних земельно-кадастрової документації, з'ясував фактичні місця розташування належних позивачу і відповідачу земельних ділянок і надав оцінку наявним у справі висновкам земельно-технічної експертизи, в яких зазначено, що виявлено порушення меж між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_8, але посилання про їх порушення саме відповідачкою ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім цього, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в своїй більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи ОСОБА_1 про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні її зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний останньою спосіб захисту, який полягає у зобовязанні постановити рішення, яким зобовязати третю особу ТОВ «Земельно-кадастровий центр» здійснити певні дії, не відповідає передбаченим цивільним законодавством приписам.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права.

Як убачається зі змісту уточненої позовної заяви більшість вимог ОСОБА_2 предявляє до ТОВ «Земельно-кадастровий центр».

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи з положень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв'язку з характером спірних правовідносин (наприклад, при розгляді справ про захист гідності, честі та ділової репутації за участю засобів масової інформації) суд залучає його чи їх до участі у справі зі своєї ініціативи (статті 32, 33 ЦПК)). Мотиви, з яких суд визнав неможливим розгляд справи без зазначених осіб, повинні бути зазначені в ухвалі, копія якої разом з копією позовної заяви невідкладно надсилається залученим особам.

В порушення даних вимог закону, під час вирішення спору, суд першої інстанції, не обговорив питання про залучення ТОВ «Земельно-кадастровий центр» до участі у справі у якості співвідповідача, визначивши його процесуальне положення як третьої особи без самостійних вимог, у той час як позовні вимоги ОСОБА_2 предявляє до зазначеної установи, що є порушенням вимог процесуального закону.

Оскільки на стадії апеляційного розгляду справи апеляційний суд позбавлений можливості здійснити вказані процесуальні дії, то за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Земельно-кадастровий центр» задоволенню не підлягають.

Крім того, зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 просила зобовязати ОСОБА_1 повернути їй захоплену частину земельної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_2.

Оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не знайшло своє підтвердження порушення меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 саме з боку ОСОБА_1, тому відсутні підстави для задоволення в цій частині позовних вимог.

На підставі наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення порушеного права скасувати.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення порушеного права відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Корчиста О.І.

Судді: Дундар І.О.

ОСОБА_9