Провадження № 22-ц/779/748/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Пнівчук О.В.

суддів Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року задоволено позов ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 625 грн. 44 коп., та 243 грн. 60 коп. витрат по оплаті судового збору.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального і процесуального права.

Представник апелянта вказує на пропущення позивачем строку пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості, оскільки остання оплата за електроенергію відповідачем здійснена 22.11.2010 року. Позивач звернувся в суд з позовом тільки в 2014 році. Та обставина, що 30.12.2012 року Тисменицьким районним судом видавався судовий наказ про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію не дає підстав для висновку про перерив строку позовної давності.

Також представник апелянта вказує на ряд процесуальних порушень під час розгляду справи, зокрема відсутність серійного номеру на компакт диску наданого для створення архівної копії фонограми, відсутність журналу судового засідання від 01.12.2014 р, 09.12.2014 р., 26.01.2015 р. та носіїв інформації, на який здійснюється технічний запис судових засідань, відхилення судом цілої низки клопотань, необґрунтований виклик в судові засідання працівника судової міліції (спецпідрозділу «Грифон»).

Апелянт з наведених підстав просив рішення суду скасувати.

Апелянт ОСОБА_2 після відхилення колегією суддів його заяви про відвід головуючої в справі та клопотання про відкладення розгляду справи, після оголошеної перерви в судове засідання не з»явився, у зв»язку з чим, колегія суддів, заслухавши думку представника позивача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Яців Ю.М. дійшла висновку про завершення розгляду справи за відсутності апелянта ОСОБА_2

Представник позивача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Яців Ю.М. заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ надано електричну енергію в будинок відповідача АДРЕСА_1.

Між сторонами було укладено типовий Договір про користування електричною енергією. Вказана обставина була встановлена рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2012 року, і виходячи з вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ вказувало, що станом на 01.01.2012 року за позивачем числилась заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 625,44 грн., за розрахунковий період з 28.12.2010 року по 31.10.2011 року. На підтвердження вказаного факту позивач надав відповідний розрахунок (а.с.4).

Задовольняючи позов, та стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_2 не заперечував факт споживання електричної енергії за адресою АДРЕСА_1, однак заперечував щодо здійснення оплати за вказаним позивачем особовим рахунком, оскільки договору про оплату за надані послуги з електропостачання за таким особовим рахунком з позивачем не укладав.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Так, відносини між позивачем, як виконавцем послуг з постачання електричної енергії та відповідачем, як споживачем цих послуг, регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року (далі ПКЕЕН).

Відповідно до п. 3 Правил, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Згідно п.п. 19, 20, 42, 48 "Правил користування електричною енергією для населення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999року №357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати споживчої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 28.12.2010 року по 31.01.2011 року ОСОБА_2 заборгував 625,44 грн. за спожиту електроенергію. Жодних доказів які б заперечували факт виникнення заборгованості ОСОБА_2 не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість вимог ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі відокремленого підрозділу Лисецького РЕМ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті за надані послуги з електропостачання.

Що стосується доводів апелянта в частині пропуску позивачем строку позовної давності, то такі не заслуговують на увагу.

Так, частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (Правової позиція Верховного Суду України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-214цс14).

Не заслуговують також на увагу, доводи апелянта стосовно процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції при розгляді ряду його клопотань, оскільки в матеріалах справи наявні ухвали суду, постановлені з дотриманням вимог норм ЦПК України за результатами розгляду заяв та клопотань відповідача.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В.Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

Г.П. Мелінишин