Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№337/2522/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
22ц/778/3104/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Каракуші К.В.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу.

Позивач зазначав, що 21 травня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького пського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за № 1345.

Відповідно до пункту 1 цього договору позики, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 51800 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей в строк до 21.05.2013 року.

В забезпечення виконання основного зобов'язання за договором позики від 21.05.2012 р. між ним та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений 21.05.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за № .346.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить відповідачу.

ОСОБА_2 здійснюються системні порушення умов договору позики від 21.05.2012 року і до теперішнього часу нею не здійснено жодного платежу на виконання умов цього договору позики.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки від 21.05.2012 р., звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, Іпотекодавець має право набути право власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», при цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

Оскільки на теперішній час ОСОБА_2С, сума боргу не повернута, просив про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру №50, що знаходиться в будинку №3 по вул. Запорізького козацтва в м. Запоріжжя загальною площею 29,46 кв. м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21.05.2012 р. в сумі 51 800 грн., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Також просив стягнути судовий збір в сумі 518 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру №50, що знаходиться в будинку №3 Запорізького козацтва в м. Запоріжжя загальною площею 29,46 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21.05.2012 р. в сумі 51 800 грн., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ОСОБА_3 від свого власного імені за договором купівлі-продажу |встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ОСОБА_3 права отримання витягу з Державного реєстру прав власності, витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, витягу з Державного реєстру іпотек та витягу з інших державних реєстрів, права отримати дублікат правовстановлюючого документу на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності, галузевої належності та підпорядкування, а також з можливістю здійснення ОСОБА_3 всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 518,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вірно посилався на положення статей 525, 526 ЦК України, якими встановлено недопустимість відмови від зобов'язання; загальні умови виконання зобов'язання, та на положення статті 629 ЦК України згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом застосовано приписи статей 1049, 1050 ЦК України якими визначено обов'язок позичальника повернути позику та наслідки порушення договору позичальником.

Також судом враховано положення статті 1 Закону України «Про іпотеку» в якій визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Судом застосовано приписи статей 33, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» якими встановлено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки; підстави та порядок передачі іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки та передбачено право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його іпотекодержателем, суд виходив з того, що 21 травня 2012 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 51800 грн., а вона зобовязалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошей в строк до 21 травня 2013 року. Оскільки на час ухвалення судового рішення грошове зобовязання позичальником ОСОБА_2 не виконано, а договором іпотеки (п. 5.3), укладеним між сторонами 21.05.2012 року передбачено право Іпотекодержателя (ОСОБА_3М.) звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 50 в будинку № 3 Запорізького козацтва в м. Запоріжжя загальною площею 29,46 кв. м., реєстраційний номер, що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики (у відповідності до вимог статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), суд дійшов висновку щодо доведеності таких позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що вона, по-перше, отримала від ОСОБА_3 не ту суму грошей, яка вказана в договорі позики, а по-друге, мала бажання повертати борг частками, проте, ОСОБА_3 відмовився від отримання позики частками.

Ці доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року між ОСОБА_3, та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за № 1345. Відповідно до пункту 1.1 цього договору Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти готівкою в сумі 51800 грн на споживчі потреби, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві у встановлений цим договором термін таку ж суму грошей. Згідно пункту 2.1 цього договору Позичальник зобов'язується повернути позику готівкою не пізніше 21 травня 2013 року включно. Місце повернення позики: м. Запоріжжя.

ОСОБА_2 не оскаржувалися умови цього договору, а тому її посилання в апеляційній скарзі на те, що нею отримано іншу грощову суму, є безпідставними.

В забезпечення виконання основного зобов'язання за договором позики від 21.05.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений 21.05.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за № 1346.

За пунктом 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира № 50, що знаходиться в будинку № 3 по вулиці Запорізького козацтва в місті Запоріжжя, загальною площею 29,46 кв. м.

Пунктом 5.1 договору іпотеки від 21.05.2012 р. передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим Договором або якщо гарантії та запевнення, надані Іпотекодержателю, не відповідають дійсності.

У пункті 5.3 договору іпотеки від 21.05.2012 p. вказано, що звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, Іпотекодержатель має право набути право власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», при цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

Положеннями статті 3, частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» закріплено право іпотекодержателя в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з договору позики, укладеного сторонами 21.05.2012 року, пунктом 2.2. цього договору передбачено, що Позичальник повертає Позикодавцеві позичену ним суму частинами не менше ніж 1400 грн. 00 коп., а Позикодавець зобов'язаний приймати від Позичальника щомісячно, не пізніше останнього числа розрахункового місяця, основну суму позики Позичальник повинен повернути не пізніше 21 травня 2013 року включно.

У пункті 2.3 договору вказано, що Позичальник має право повернути позику достроково.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та її представники не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення ОСОБА_2 щомісячних платежів на виконання умов договору позики або щодо її готовності чи бажання повернути всю суму позики в строк до 21 травня 2013 року включно.

Виходячи з того, що на день ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 зобов'язання за договором позики від 21.05.2012 року перед ОСОБА_3 щодо повернення отриманих нею грошових коштів не виконала, та з урахуванням того, що право вибору судового захисту (у кредитних зобовязаннях) належить виключно позивачеві - згідно розяснень пункту 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його іпотекодержателем, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, безпідставно вказав, що вона не заперечує проти позову. В матеріалах справи є заява ОСОБА_5 про визнання нею позовних вимог (а. с. 32).

Апелянт вказує, що вона писала в коридорі приміщення суду цю заяву про визнання позову не для вирішення справи в суді, а на прохання представника ОСОБА_6, який пояснив, що це необхідно, а рішення суду лише формальність.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2, пояснюючи свої дії щодо написання цієї заяви в коридорі приміщення суду, зазначає, що вона пояснила представнику ОСОБА_3, що відмовлятися від сплати боргу не буде і готова повернути частинами позичені гроші, проте, це відбулося 18.07.2013 року після спливу терміну повернення позики, а відтак ОСОБА_2 повинна була повернути всю суму позики ОСОБА_3, а не висловлювати своє бажання щодо повернення позики частками.

Таким чином, цей довід апеляційної скарги не дає підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки і без врахування змісту такої заяви суд дійшов би висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 вважав судове рішення незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи, посилаючись на неспівмірність суми грошового зобовязання та вартості предмету іпотеки. Проте, в апеляційній скарзі такий довід відсутній, а доказів щодо дійсної вартості на теперішній час квартири, яка є предметом іпотеки, відповідачем та її представниками не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: