Справа № 450/2041/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2235/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 -

ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 січня 2015 року відмовлено: у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, третіх осіб: ОСОБА_6, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, про визнання права власності та визначення ідеальних часток.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням у частині відмови у задоволенні його позову, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка передбачає внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, але виключно у разі такого скасування за рішенням суду. Вважає, що спірний будинок не є самочинним будівництвом, так як побудований ним на законних підставах. Не погоджується з висновками районного суду щодо того, що в даному випадку відсутній спір про право, а тому вважає, що суд безпідставно та необґрунтовано відмовив йому у задоволенні позову.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що рішенням виконкому Пустомитівської районної ради депутатів трудящих №336 від 6 липня 1972 року "Про дозвіл будівництва індивідуальних житлових будинків в селах Пустомитівського району" ОСОБА_2 було надано дозвіл на перебудову індивідуального житлового будинку в с.Сокільники на земельній ділянці площею 0,11 га. В цьому ж рішенні зазначено, що після зведення нового будинку старий слід знести.

На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано "Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР" із зазначенням початку будівництва житлового будинку на 4 кімнати загальною житловою площею 60 кв.м по АДРЕСА_1 на земельній ділянці присадибного фонду площею 0,11 га, із закінченням будівництва 6 липня 1974 року.

Згідно довідки Сокільницької сільської ради №233 від 7 лютого 2014 року житловий будинок АДРЕСА_1 у зв'язку зі зміною назв вулиць села перейменовано у житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до даних інвентаризаційної справи №6/10 Львівського обласного державного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки щодо об'єкту нерухомості по АДРЕСА_1 у зведеному акті вартості будівель і споруд зазначено житловий будинок під літ. А-1, житловий будинок під літ. А-2, гараж під літ. Б, хвіртка №1 та огорожа №2. При цьому будинок під літ. А-2 рахується під АДРЕСА_1. Загальна площа будинку під літ. А-1 становить 69, 91 кв.м. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового садибного будинку АДРЕСА_1 під літ. А-2 загальна площа будинку станом на 13.03.2013 року становить 213,3 кв.м.

Згідно примітки на поверховому плані на будинок під літ. А-1 житловий будинок під літ. А-2 розміром 9,92х9,75 станом на 13.03.2013 року значиться як самовільно збудований, що також підтверджено довідкою БТІ №2/2160-1-9 від 13.03.2013 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем замість проведення перебудови старого будинку фактично збудовано новий житловий двоповерховий будинок площею 213,3 кв.м(замість 60 кв.м) без знесення старого будинку, тобто ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво житлового будинку.

Крім того, колегія суддів вважає, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Однак, доказів того, що позивач звертався до компетентних державних органів із заявою про прийняття спірного об'єкта до експлуатації, ним не подано.

А відтак, звернення до суду з даним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво є передчасним, і на думку судової колегії, суд першої інстанції підставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні цієї частини його позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що спірний будинок не є самочинним будівництвом, так як побудований ним на законних підставах.

Підстави і порядок проведення державної реєстрації права власності осіб на нерухоме майно врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженими постановою КМУ № 703 від 22.06.2011року.

Законом та Порядком державної реєстрації прав передбачено проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, інших речових прав за заявочним принципом шляхом подання уповноваженому суб'єкту відповідної заяви про державну реєстрацію, форму і вимоги до якої встановлює Міністерство юстиції України (частина четверта статті 15 Закону, пункт 7 Порядку державної реєстрації).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому ч. 4 ст. 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

До передбачених статтею 19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підстави для відмови у державній реєстрації визначені статтею 24 Закону.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.09.2013 року задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області та визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, позначений літерою А-2 площею 213,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 провела державну реєстрацію за собою права власності на це нерухоме майно.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №852184 30.11.2013 року було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артемом Миколайовичем.

11.03.2014 року Апеляційний судом Львівської області рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.09.2013 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Одним із відповідачів ОСОБА_2 визначив Реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області.

Однак, така не є юридичною особою, а тому колегія суддів вважає, що Реєстраційна служба Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області не є належним відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 чинної редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав "у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав".

Таким чином, спеціальним законом встановлений певний порядок скасування державної реєстрації, проведеної на підставі рішення суду, яке пізніше скасоване. Згідно цього порядку зацікавлена особа має звернутися до державного реєстратора із відповідною заявою, а державний реєстратор у межах наданих йому повноважень ухвалює відповідне рішення, і у разі відмови, таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Однак, позивачем не доведено, що він у встановленому законом порядку звертався до уповноваженого органу з вимогою про припинення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 і що йому було відмовлено у цьому.

Відтак, колегія суддів вважає неспроможними твердження апелянта у тій частині, що суд першої інстанції не взяв до уваги ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 19.02.2015 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

18.03.2015 року ОСОБА_2 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню, враховуючи стан здоров'я ОСОБА_2, а також те, що він є особою похилого віку, учасником війни, розмір його пенсії є незначним, що підтверджено відповідними доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: