Є. у. н. с. 512/588/15-ц
Провадження № 2/512/219/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Савранський районний суд Одеської області

в складі: головуючого-судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дубинівської сільської ради Савранського району, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно за законом.

На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що 03 грудня 2006 року помер її чоловік ОСОБА_3, про що 04.12.2006р. складено відповідний актовий запис № 27, місце реєстрації Виконком Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області.

З померлим позивач проживала разом в зареєстрованому шлюбі з 28.01.1989р. по день його смерті.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слюсареве по вул. Ставкова, буд. 8, Савранського району, Одеської області, при житті заповіт він не склав.

Померлий з дня народження і по день смерті постійно проживав і був зареєстрований в цьому будинку. З 1989 року з дня реєстрації шлюбу в будинку проживала ОСОБА_1 і разом вели спільне господарство.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Частина 2 цієї статті чітко зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

На час відкриття спадщини позивач постійно проживала із спадкодавцем, починаючи з дня реєстрації шлюбу по день його смерті і досі продовжує проживати в цьому будинку.

Окрім позивача, спадкоємцем за законом може бути їхній з померлим єдиний син ОСОБА_2, який відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Інших можливих спадкоємців не має.

Після смерті чоловіка позивач фактично вступила в управління та володіння спадщиною шляхом проживання в даному будинку, однак через те, що за життя спадкодавцем належним чином житловий будинок в Савранському районному бюро технічної інвентаризації не був зареєстрований у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували його право власності на зазначене спадкове майно, позивач не має можливості документально оформити прийняття спадщини.

На даний час позивач має намір переїхати проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, тому вирішила продати свій будинок, оскільки проживати в ньому ніхто наміру не має.

При зверненні ОСОБА_1 до Савранської районної державної нотаріальної контори з питанням про оформлення купівлі-продажу її житлового будинку їй було відмовлено через відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на будинок.

Зазначені обставини змусили позивача звертатись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач в судове засідання не з'явилася, натомість подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутності (а. с. 34).

Представник Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області в.о. голови сільської ради ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1, сільська рада визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності (а. с. 35).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, натомість подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без його участі (а. с. 22).

У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним в позовній заяві та думку відповідача та третьої особи щодо відсутності заперечень з приводу задоволення позову, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено.

03 грудня 2006 року помер ОСОБА_3, про що 04.12.2006р. складено відповідний актовий запис № 27, місце реєстрації Виконком Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області (свідоцтво про смерть серії І ЖД № 065624) (а. с. 18).

Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слюсареве, вул. Ставкова, буд. 8, Савранського району, Одеської області (а. с. 4-7).

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 476109 (а. с. 17).

Після смерті спадкодавця позивач фактично вступила в управління та володіння спадщиною шляхом проживання в спадковому будинку, однак через те, що за життя спадкодавцем належним чином житловий будинок в Савранському районному бюро технічної інвентаризації не був зареєстрований у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували його право власності на зазначене спадкове майно, позивач не має можливості документально оформити прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнані у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦКУ.

Нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння було відмовлено, оскільки позивачем не подані всі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст. 267 ЦК України при наявності поважних причин, якими в даному випадку визнано необізнаність з діючим законодавством, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок в спадковому домоволодінні було побудовано в 1975 році. Згідно довідок Дубинівської сільської ради № 386, 414, 415, 416 від 22.06.2015р. та 23.06.2015р. встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку який знаходиться за адресою с. Слюсареве, вул. Ставкова, 8, Савранського району, Одеської області в ньому він проживав та був постійно зареєстрований по день його смерті. Разом з ним за даною адресою проживала та вела спільне господарство його дружина ОСОБА_1. Його син ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно запису в обліковій картці обєкта погосподарському обліку № 0075, за даним господарством по вул. Ставкова, 8, рахується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміром 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована. Правовстановлюючий документ не видавався (а. с. 9, 10, 11, 12, 24).

Відповідно до архівного витягу Дубинівської сільської ради слідує, що виконавчим комітетом Дубинівської сільської ради народних депутатів Савранського району було прийнято рішення про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,46 га.

Згідно даних сектору містобудування та архітектури Савранської РДА житлова будівля, розташована за адресою вул. Ставкова, 8, с. Слюсареве, Савранського району, Одеської області, відповідає вимогам ДБН 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень» (а. с. 8).

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті за діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що ОСОБА_3 згідно діючого на час побудови та здачі в експлуатацію законодавства, володів спадковим будинком з господарським будівлями та спорудами на праві власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку».

Відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу ст. 335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Відзивом на позовну заяву Дубинівська сільська рада не заперечує проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння. Дана обставина свідчить про те, що задоволення пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Враховуючи те, що позивач являється спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 (а. с. 8), тому вона має право на набуття права власності на своє ім'я на майно спадкодавця, яке йому належало на правових підставах, однак не було належним чином ним зареєстровано.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, статтями 328, 392, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованою та проживаючою в ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії КЕ № 151964, виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 13.05.1996 року, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, 1975 року забудови, який розташований в с. Слюсареве, вул. Ставкова, 8, Савранського району, Одеської області, зокрема на: житловий будинок (літера А), літня кухня з погребом (літера Б), сарай (літера В), сарай (літера Г), сарай (літера Д), вбиральня (літера Е), споруди (І, ІІ, d1.2; К, К1), який залишився після смерті ОСОБА_3, померлого 03.12.2006 року в с. Слюсареве, Савранського району, Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Савранський районний суд Одеської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха