У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Касьяна О.П., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту його матері ОСОБА_8 від 10 грудня 2007 року та визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мали у спільній сумісній власності житловий будинок у АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_9, після його смерті відкрилась спадщина, рішенням суду від 23 травня 2014 року позивачу було визначено додатковий двохмісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_8, після її смерті також відкрилась спадщина, яку позивач прийняв як спадкоємець за законом, однак у подальшому йому стало відомо, що в 2007 році мати залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла онучці ОСОБА_7 Вважав, що заповіт є безпідставним та незаконним, не відповідає волі спадкодавця, дане твердження обґрунтовував тим, що його матір була безграмотною та не могла підписувати будь-які документи. Крім того, посадовими особами сільської ради було порушено порядок посвідчення заповітів - не вказано місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчено у відсутності свідків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_8 від 10 грудня 2007 року та визнати за ним право власності на житловий будинок батьків у порядку спадкування.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частини житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1) та надвірні будівлі до цього житлового будинку - прибудови (а), сараїв (Б, б,В), вбиральні (Ж), колодязя (К), огорожі № 1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1) та надвірні будівлі до цього житлового будинку - прибудови (а), сараїв (Б, б, В, Г), навіса (Д) вбиральні (Ж), колодязя (К), огорожі № 1, як на обов'язкову частку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з погосподарською книгою Озерської сільської ради № 2, особового рахунку № 80 та технічного паспорту на будинок, вказаний житловий будинок рахувався за ОСОБА_9, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради від 09 квітня 2013 року № 419.

Житловий будинок АДРЕСА_1 збудований в період 1956-1970 років на відведеній для цієї мети земельній ділянці, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради від 10 квітня 2013 року № 428. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_8, у рівних частинах.Родинні відносини сторін та розбіжності у написанні імені, сторони визнали ту обставину, що позивач ОСОБА_6 та батько відповідача ОСОБА_11 є дітьми ОСОБА_9, який у різних документах названий також «ОСОБА_9», «ОСОБА_9» та ОСОБА_8, яка також названа як «ОСОБА_8». Також сторони визнали ту обставину, що з числа дітей подружжя ОСОБА_8 досягли повноліття ОСОБА_6, ОСОБА_11, який помер в 1985 році, та ОСОБА_12, який помер в 2002 році, інші діти подружжя померли відразу ж після народження або у дитячому віці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до якої входить і Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. При цьому на час смерті ОСОБА_9 до будинковолодіння за вказаною адресою входили: житловий будинок позначений у технічному паспорті як «А-1», прибудова «а», сараї «Б, б, В», вбиральня «Ж», колодязь «К» та огорожа № 1, що підтверджується технічним паспортом будівлі, оскільки сарай «Г» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> та навіс «Д» були збудован <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844360/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>і після смерті ОСОБА_9, а саме в 2010 році.

Спадкування майна ОСОБА_9 здійснювалось за заповітом, посвідченим Озерською сільською радою Володимирецького району Рівненської області від 25 серпня 2004 року, за яким належне йому майно ОСОБА_9 заповів в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняли: ОСОБА_7, яка на час смерті ОСОБА_9 проживала разом з ним однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради від 10 червня 2013 року № 707, та ОСОБА_6, який подав заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується довідкою Володимирецької державної нотаріальної контори від 20 серпня 2014 року № 774/01-16.

Позивач ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька у відповідності до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 травня 2014 року, яким ОСОБА_6 визначено додатковий строк для прийняття спадщини (а. с. 34).

На час своєї смерті ОСОБА_8 була власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями АДРЕСА_1 Володимирецького району у складі: житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараїв «Б, б, В, Г», навіса «Д», вбиральні «Ж», колодязя «К», огорожі № 1.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 відкрилась спадщина.

Спадкування майна ОСОБА_8 здійснювалось за заповітом. Так, 30 березня 2004 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок із присадибною земельною ділянкою заповіла в рівних частинах ОСОБА_13 та ОСОБА_7

19 січня 2005 року ОСОБА_8 склала другий заповіт стосовно належних їй земельного та майнового паю, які заповіла ОСОБА_7

10 грудня 2007 року склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_7

Всі названі заповіти посвідчені уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, а саме: секретарем виконавчого комітету у відповідності до покладених на неї обов'язків, що підтверджується рішеннями Озерської сільської ради від 08 травня 2002 року № 6 та від 14 квітня 2006 року № 5. Посвідчення заповітів ОСОБА_8 відображено у реєстрах нотаріальних дій за 2004, 2005 та 2007 роки.

Спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом є відповідач ОСОБА_7, яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час смерті бабусі ОСОБА_8, проживала разом з нею однією сім'єю, що підтверджується довідкою Озерської сільської ради від 10 червня 2013 року № 706.

Позивач ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_8, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний термін, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Володимирецького районного нотаріального округу Рівненської області від 05 вересня 2014 року № 141/01-16 (а. с. 43).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовна давність не пропущена, оскільки позивач дізнався про те, що його право на спадщину оспорюється у 2013 році. Заповіт, складений ОСОБА_8 10 грудня 2007 року, підписаний особисто заповідачем, посвідчений уповноваженою посадовою особою Виконавчого комітету Озерської сільської ради, з дотриманням встановленого порядку, доказів нікчемності або недійсності цього заповіту позивачем не надано. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 за заповітом є ОСОБА_7, яка прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з нею однією сім'єю, однак ОСОБА_6 відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті своєї матері ОСОБА_8

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч. 1 ст. 20 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій на порушення ст. ст. 213, 214, 303, 309 ЦПК України, встановивши, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8, подавши заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та нотаріусом заведено спадкові справи, залишили поза увагою те, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України) та не з'ясували: чи звертався позивач до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; чи нотаріусом відмовлено в установленому порядку в оформленні права на спадщину; чи існують у позивача перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, за захистом яких він може звернутися до суду.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому рішення судів підлягають скасуванню у цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним заповіту правильність рішень судів не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалися.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.П. Касьян В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук