Єдиний унікальний номер 235/934/15-ц Номер провадження 22-ц/775/145/2015
Головуючий у 1 інстанції: Воробйов С.О. Єдиний універсальний номер: 235/934/15-ц
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження: 22-ц/775/145/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Азевича В.Б., Новосьолової Г.Г.

при секретарі: Зілаковій Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС ДЖІ Продакшн» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків її виплати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що з 17 січня 2012р. він працював у відповідача на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту у відділі дистрибуції. Одним з основних видів діяльності відповідача є оптова торгівля чаєм, яка здійснюється на всій території України. Виходячи з цього при прийняті на роботу було визначено, що свої службові обовязки він буде здійснювати в оптових та роздрібних торгівельних мережах, які розташовані на території міст Донецька та Макіївки, тобто за місцем його проживання. Починаючи з січня 2014р. розмір його заробітної плати складав 10 460 грн.. У період з 16 по 29 липня 2014р. він перебував у черговій календарній відпустці, з 30 липня 2014р. продовжив виконання своїх службових обовязків. З серпня 2014р. відповідач перестав виплачувати йому заробітну плату, при цьому наказів або інших рішень про звільнення або відсторонення від роботи він не отримував. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про усунення порушень його трудових прав, однак, його звернення залишені без розгляду. Порушенням строків виплати заробітної плати відповідач спричинив йому моральну шкоду. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість заробітної плати за період з серпня 2014р. по січень 2015р. в сумі 62 760 грн., компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн..

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд неправильно прийшов до висновку про те, що він після відпустки не приступив до виконання своїх обовязків та вчинив дії, спрямовані на ухилення від виконання трудових обовязків за місцезнаходженням роботодавця. Суд не зясував, яке за ним було закріплене місце роботи та не прийняв до уваги його пояснення про те, що за ним, як і за іншими фахівцями з методів розширення ринків збуту, був закріплений регіон, на території якого він повинен здійснювати виконання трудових обовязків, а саме територія м. Донецька та м. Маківки, саме на яких він і здійснював виконання своїх трудових обовязків. Його робочими інструментами, як і інших фахівців з методів розширення ринків збуту є власний автомобіль, ноутбук та мобільний телефон, при цьому послуги мобільного звязку оплачувались за рахунок відповідача. Крім того, у його підпорядкуванні знаходились мерчендайзери, які також були офіційно працевлаштовані в ТОВ «ЕС ДЖІ Продакшн», а здійснювали трудові обовязки на території міст Донецьк та Макіївка Донецької області. Усі службові завдання він отримував від свого безпосереднього керівника - начальника відділу дистрибуції на свою електронну адресу в мережі Інтернет та за допомогою мобільного звязку на виданий йому номер корпоративного телефону.

На початку липня 2014р. керівництвом відповідача йому було запропоновано подати заяву про звільнення за власним бажанням у звязку з проведенням на території Донецької області АТО та з метою усунення можливих складностей у подальшій роботі. Він відмовився подати заяву, у звязку з чим йому натякнули, що він зможе в подальшому пожалкувати про це. 7 серпня 2014р. він отримав електронне повідомлення, до якого були додані копії актів про його відсутність на роботі від 1 серпня 2014р., 4 серпня та 5 серпня 2014р., а також містилась вимога терміново зявитись на роботі за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 65 і надати письмові пояснення щодо причин відсутності. У той же день він надіслав на адресу відповідача письмові пояснення, до яких додав копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 6 серпня 2014р. та сканкопії актів про його відсутність на роботі , на яких він здійснив написи про непогодження із актами. З 6 по 15 серпня 2014р. він перебував на стаціонарному лікуванні. 18 серпня 2014р., прибувши до дистрибуторів ТОВ «Торгівельний будинок «Третьяков» та ТОВ «Фудторг» дізнався від їх керівництва про те, що вони отримали від відповідача повідомлення про його заміну на іншого регіонального менеджера ОСОБА_2, відповідну інформацію він отримав також від своїх мерчандайзерів, які повідомили про їх переведення у підпорядкування фахівця з методів розширення ринку збуту ОСОБА_2, при цьому вони продовжували виконання своїх обовязків на закріплених за ними територіях у м. Донецьк та у м. Макіївка. Отримавши інформацію про заміну регіонального менеджера він у той же день 18 серпня 2014р. звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій просив розяснити причини його заміни на іншого регіонального менеджера, а також надав оригінал листка непрацездатності з метою обґрунтування поважності причин відсутності на своєму робочому місці у період з 6 по 15 серпня 2014р.. Незважаючи на здійснення ним всіх можливих та необхідних дій керівництво відповідача до цього часу так і не поновило спілкування з ним, не надає йому відповідних виробничих завдань, чим фактично усуває його від виконання своїх трудових обовязків. При цьому жодних наказів про зміну його істотних умов праці, відсторонення від роботи або звільнення відповідач не видавав, що позбавляє його можливості оскаржити такі неправомірні дії в судовому порядку. Таким чином, висновок суду про те, що він після закінчення відпустки, яка закінчилась 29 липня 2014р., не приступив до виконання трудових обовязків є невірним, оскільки з 30 липня 2014р. він продовжив їх виконання, а подальша заміна регіональних менеджерів та ненадання йому службових завдань були здійснені за ініціативою керівництва відповідача та залежали лише від його волі. Суд також невірно дійшов висновку про те, що його робоче місце було у м. Київ, доказів цьому не надано, він ніколи, жодного дня не працював за місцезнаходженням відповідача у м. Києві. На підтвердження виконання ним своїх обовязків у м. Донецьку та у м. Макіївка він надав суду листки непрацездатності, з яких вбачається, що в період роботи у відповідача він отримував медичне лікування саме у м. Донецьку, скриншот з інтернет сайту торгівельної марки «Ахмад», на якому він зазначений як регіональний менеджер ТОВ «ЕС ДЖІ Продакшн» у м. Донецьку, а також письмові пояснення мерчандайзерів, які перебували у його підпорядкуванні. Однак, суд не надав оцінки наданим ним доказам та невірно прийшов до висновку про те, що місце його роботи у м. Києві. Суд також неправильно застосував матеріальний закон, ст. 40 КЗпП України, яка не підлягає застосуванню, оскільки відповідач його не звільнив та ст. 1167 ЦК України, яка регулює не трудові, а деліктні правовідносини.

В засіданні апеляційного суду в порядку відеоконференції прийняв участь представник відповідача ОСОБА_3, який заперечував проти скарги та просив рішення залишити без зміни.

Відповідач в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надіслав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника, у якому зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що позивач не зявляється на роботу, не виконує покладених на нього трудовим договором обовязків, ухиляється від прибуття за місцезнаходженням роботодавця для надання пояснень причини прогулу та підтверджуючих документів, а тому відповідач правомірно не нараховує заробітну плату позивачу та не спричиняє останньому будь якої моральної шкоди.

Із справи вбачається, що згідно наказу №34-к від 17.01.2012 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «ЕС ДЖІ Продакшн» на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту у відділ дистрибуції із окладом 7 000 грн.. Згідно з витягом із штатного розпису з 1 січня 2014р. посадовий оклад позивача становить 10 460 грн..

З 6 по 29 липня 2014р. включно позивач перебував у відпустці (а. с 78).

Згідно табелів обліку робочого часу та довідки ТОВ «ЕС ДЖІ Продакшн» з серпня 2014р. позивач не виходить на роботу, заробітна плата йому не нараховується і не виплачується.

З актів, складених працівниками відповідача у м. Києві в період з 1 серпня 2014р. по 30 січня 2015р. вбачається, що позивач з 1 серпня 2014р. відсутній на роботі, про свою можливу відсутність не повідомив, відпустка без збереження заробітної плати йому не надавалась, документи, що підтверджують його відсутність на робочому місці з поважних причин, не надав.

Статтею 29 КЗпП України визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце. Згідно з цією статтею до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Позивач посилався на те, що при прийнятті на роботу до відповідача було визначено, що свої службові обовязки він буде здійснювати в оптових та роздрібних торгівельних мережах, які розташовані на території міста Донецька та міста Макіївки, робоче місце у м. Києві працедавцем йому ніколи не визначалось.

Із витягу з наказу (розпорядження) №34к від 17 січня 2012р. про прийняття на роботу позивача вбачається, що він прийнятий на роботу з 17 січня 2012р. у відділ дистрибуції фахівцем з методів розширення ринку збуту, умови роботи основна, графа «умови праці (згідно атестації робочого місця)» не заповнена, тривалість робочого тижня 40 год., безпосередньо в наказі робоче місце не визначено. У тексті наказу міститься напис «З наказом (розпорядженням), з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором ознайомлений ОСОБА_1, 17.01.2012р.».

До справи додані тексти Колективного договору між директором і трудовим колективом ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН» на 2012 - 2014 роки та Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН», цими документами також не визначається робоче місце позивача, натомість у п.4.2 Колективного договору до зобовязань роботодавця віднесено наступне при прийнятті працівника на роботу під підпис ознайомлювати його з посадовими обовязками, режимом праці та умовами оплати праці, правилами внутрішнього розпорядку, положенням про комерційну таємницю, колективним договором.

Доказів ознайомлення ОСОБА_1 під підпис з посадовими обовязками та інформування його під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, про визначення позивачу робочого місця відповідачем, в порушення вимог ст. 29 КЗпП України, не надано.

Представник відповідача заперечував посилання позивача про те, що йому було визначене робоче місце у м. Донецьку чи у м. Макіївці та пояснив, що специфіка роботи, яку виконував ОСОБА_1Є та інші фахівці з методів розширення ринку збуту дозволяє виконувати цю роботу без привязки до конкретного чітко визначеного робочого місця. Крім офісу компанії у м. Києві, у якому організовані робочі місця для всіх співробітників, інших робочих місць організовано не було. Виконувати роботу з розширення ринків збуту можливо без постійного перебування у офісі, тому керівництво товариства лояльно відносилось до працівників та не вимагало присутності в офісі і контролю робочого часу. З моменту початку проведення АТО підприємство не здійснює будь яку діяльність на неконтрольованих Україною територіях. Частина працівників, які проживали на неконтрольованій території, знайшли можливість приїхати на роботу за місцезнаходженням підприємства та виконувати свої службові обовязки. Позивач після закінчення відпустки не приступив до роботи та не виконав письмове розпорядження про прибуття на роботу за адресою підприємства. Оскільки він проживає на неконтрольованій території та причини його неприбуття невідомі, у табелі обліку робочого часу зазначається, що він відсутній на роботі, але, оскільки причина неявки, можливо, поважна, питання про звільнення його за прогули не вирішується. Наказу про переведення також не видавалось, оскільки позивач прийнятий на роботу на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту без зазначення у якому регіоні цей ринок, він може виконувати свої обовязки по всій території України, до цього часу відповідач готовий надати позивачу обсяг роботи, але на контрольованій Україною території.

Позивач на підтвердження того, що його робоче місце було визначене саме у м. Донецьку та у м. Макіївці надав суду наступні докази: копії листів непрацездатності за період його роботи у відповідача, з яких вбачається, що лікування він проходив саме у м. Донецьку; скриншот з інтренет сайту торгівельної марки «Ахмад», на якому він зазначений, як регіональний менеджер ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН» у м. Донецьку; письмові пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, до яких додані копії їх трудових книжок, у поясненнях зазначено, що вони працювали у відповідача мерчендайзерами, їх керівником був регіональний менеджер у м. Донецьку ОСОБА_1, фактично і вони і ОСОБА_1 виконували свої трудові обовязки у м. Макіївці та у м. Донецьку на території торгових мереж та дистрибуторів, які придбавали продукцію ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН», ніякого робочого місця ні у них ні у ОСОБА_1 у м. Києві не було.

Однак, зазначені докази, у тому числі письмові докази пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підтверджують безспірно факту закріплення за позивачем конкретного робочого місця у м. Донецьку та у м. Макіївці.

Не є таким доказом і скриншот з інтренет сайту торгівельної марки «Ахмад», на якому позивач зазначений, як регіональний менеджер ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН» у м. Донецьку, оскільки це сайт торгівельної марки «Ахмад», а не відповідача, який не несе відповідальності за розміщення інформації іншою юридичною особою. Так само, листки непрацездатності, видані у медичних закладах м. Донецька не свідчать про закріплення конкретного робочого місця за позивачем.

Отже, незважаючи на те, що відповідач, в порушення вимог ст. 29 КЗпП України при прийнятті на роботу позивача не проінформував його під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, матеріалами справи підтверджено, що конкретне робоче місце позивача не визначалось, у той же час від позивача не вимагалось перебування протягом робочого часу у офісі відповідача. По суті, у апеляційній скарзі позивач також зазначає про відсутність чітко визначеного робочого місця, зокрема, у апеляції зазначено: «Виходячи з того, що характер роботи фахівця з методів розширення ринку збуту розїзний, а місцем виконання трудових обовязків є фактичне місцезнаходження дистрибуторів, а також місця продажу продукції, то ці обставини дозволяють ТОВ «ЕС ДЖІ ПРОДАКШН» зекономити на робочих місцях цих працівників та взагалі не створювати їх.».

Також встановлено та не заперечується позивачем, що з 1.08.2014р. до даного часу він не працює. Посилання позивача про те, що він був присутнім на робочому місці після відпустки не є підставою для скасування рішення та виплати йому заробітної плати. Так, позивач зазначає, що виконання своїх обовязків він здійснював у період з 30 липня 2014р. по 5 серпня 2014р., при цьому у період з 1 по 5 серпня 2014р. він проходив амбулаторне лікування у Центральній міській клінічній лікарні №16 м. Донецька, але лікування не перешкоджало йому виконувати трудові обовязки та він перебував на своєму робочому місці. Однак, позивач не зазначає, де саме він перебував на робочому місці та яку роботу він виконував. Далі, як зазначає позивач, з 6 по 15 серпня 2014р. він проходив стаціонарне лікування, що підтверджено листком непрацездатності. Після цього першим робочим днем був понеділок 18 серпня 2014р., як зазначає позивач, він прибув до дистрибуторів ТОВ «Торгівельний будинок «Третьяков» та ТОВ «Фудторг» та дізнався від їх керівництва про те, що ними було отримано повідомлення про заміну його на іншого регіонального менеджера ОСОБА_2, з того часу позивач не працює.

Представник відповідача пояснив, що товариство не отримувало від позивача лікарняного листа, тому його оплата не проведена, не маючи відомостей від позивача іншому працівнику ОСОБА_2 надавались доручення про виконання роботи, однак, питання про відсторонення від роботи позивача не вирішувалось, наказів не видавалось.

Таким чином, встановлено, що позивач з 1 серпня 2014р. по даний час не виконує роботу за трудовим договором з відповідачем. Посилання позивача про те, що він не виконує роботу з вини відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Оскільки встановлено, що конкретне робоче місце за позивачем не закріплене, доводи позивача про те, що він має виконувати роботу тільки у м. Донецьку та у м. Макіївці безпідставні.

За вказаних обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь заробітної плати обґрунтовано не задоволені судом з посиланням на ст.94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки в період з 1 серпня 2014р. позивач роботу відповідно до умов трудового договору не виконував, вимоги про виплату йому заробітної плати безпідставні.

Позовних вимог про стягнення оплати за лікарняним листом з 6 по 15 серпня 2014р. не заявлено, крім того, не надано доказів його предявлення до оплати. Позивачем надано опис вкладення до цінного листа від 19 серпня 2014р., відправленого з відділення Укрпошти у м. Бердянську запорізької області, однак, доказів вручення цього листа відповідачу не надано. Представник відповідача заперечує отримання лікарняного листа.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди повязані з невиплатою заробітної плати, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог, встановивши відсутність підстав для стягнення заробітної плати. Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно послався на ст. 1667 КЗпП України є обґрунтованими, дійсно ця стаття регулює недоговірні відносини, між сторонами ж виникли правовідносини з трудового договору. Однак, неправильне посилання суду на цю статтю не призвело до ухвалення неправильного рішення. Згідно з ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що висновки суду про відмову у задоволенні позову є вірними, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: