Справа № 357/3374/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 в м. Біла Церква, справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача фінансових послуг,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 29 квітня 2014 року було укладено договір фінансового лізингу № 000561, предметом якого став автомобіль Toyota Corolla 1.3 МТ Active. Відповідно до даного договору, лізингодавець - відповідач, зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач - позивач, прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі, згідно з умовами договору. На виконання своїх зобов'язань, позивач 29 квітня 2015 року сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж в розмірі 23 700 грн. 00 коп. та комісію за організацію лізингу, в розмірі 23 700 грн. 00 коп., однак, відповідач, який зобов'язався протягом 90 днів надати йому предмет лізингу, так і не виконав своїх обов'язків, і тому автомобіль позивач так і не отримав. Пізніше, 14.07.2014 року та 05.08.2014 року, позивачем було направлено листи відповідачу з проханням повідомити, коли йому буде направлено предмет лізингу, однак, відповіді відповідача для нього були незрозумілими, так як не містили відповіді на поставлені запитання. Вважає, що до даного договору лізингу відповідачем включено несправедливі умови, якими були порушені його права як споживача. Таким чином, спірний правочин є несправедливим. Позивач просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00561 від 29.04.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 грошову суму, сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 000561 від 29.04.2014 року в розмірі 47 400 гривень 00 копійок та судові витрати покласти на відповідача.

Позивач в відкрите судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник позивача в відкрите судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, подала до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в її відсутність та відсутність позивача, позов підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в відкрите судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлено належним чином, від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких просять відмовити в задоволенні позову та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 000561. За умовами цього правочину лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автомобіль марки Toyota Corolla 1.3 MT Active, а лізингоодежувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців), згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу. Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та його продавця (постачальника) і несе пов'язані із цим ризики. Продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, що як правило, зазначається у специфікації. Пунктом 3.5 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. Лізингодавець має право в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору, зокрема п.4.3.2, розірвати його. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу становить - 237 000 грн. 00 коп., платежі визначені у розмірі - 50% від вартості предмету лізингу, щомісячний платіж в розмірі - 9 875 грн. 00 коп., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи в розмірі - 10% від вартості предмета лізингу, а саме 23 700 грн. 00 коп., комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 % - 7110,00 грн.).

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого лізингового платежу, вартість предмета лізингу становить - 237 000 грн. 00 коп., відсоток платежів 50%, сума лізингу - 118 500 грн. 00 коп., викупна вартість - 3 555 грн. 00 коп., відсоткова ставка - 12,5%, комісія - 5%, період лізингу (кільк. міс.) 60, щомісячний платіж - 2 976 грн. 98 коп., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу та передачу автомобіля в сумі - 7 110 грн. 00 коп..

14 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про те, щоб йому повідомили коли саме йому передадуть автомобіль, адже він сплатив всі передбачені платежі, а саме авансовий платіж в розмірі 23700,00 грн. та комісію в розмірі 23700,00 грн., на загальну суму - 47400,00 грн., на що одержав відповідь, в якій відповідач повідомив йому про порядок оплати, але про передачу автомобіля у відповіді не було нічого сказано.

05 серпня 2014 року позивач знову звернувся до відповідача з листом. В зазначеному листі позивач знову вказував на те, що всі умови по сплаті платежів він виконав і просив передати йому автомобіль. Відповідь від відповідача йому не надійшла.

Позивач вважає укладений правочин недійсним через наявність у ньому несправедливих умов.

Відповідно до пункту 3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. При цьому, відомості про продавця у правочині й додатках до нього відсутні. Пунктом 5 договору передбачено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного у додатку № 1 до цього правочину фактичній вартості предмету лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмету лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу, різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Пунктом 8.3 договору передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізинодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. За змістом пунктів 8.8, 8.13 договору коригування розміру лізингових платежів у випадках передбачених ним не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно, також, не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмету лізингу. Розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку. Оскільки предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній грошовій одиниці, а еквівалент у іноземній валюті не передбачався, то наведені положення правочину є неправомірними. Також, договором передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися й змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків та прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, однак, формули перерахунку не передбачені. В односторонньому порядку залишено за лізингодавцем право на односторонню зміну лізингових платежів. Правочином передбачено, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Таким чином, навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж п'ятдесят відсотків вартості предмета лізингу лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання пункту 8.5 договору. При цьому за договором у лізингоодержувача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від лізингодавця у зв'язку із розірванням або невиконанням договору. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику правовідносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Правочином передбачена сплата лізингоодерувачем штрафу, пені, збитків, однак адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. Таким чином, спірний правочин є несправедливим. Позивачем ОСОБА_1 було сплачено відповідачу ТОВ «ЛК «Еталон» - 47 400,00 грн., що складається з: авансового платежу в розмірі 23700,00 грн., та комісії за організацію лізингу в розмірі 23700,00 грн..

Несправедливими умовами оспорюваного правочину позивач ОСОБА_1, крім іншого, вважає: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі - ст. 8 договору: перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.

Крім того, позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» - п. 8.2.3 ст. 8 договору, який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Розділом 12 договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1-12.12 даного договору, стосовно лізингоодержувача, встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Положення розділу 12 договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

В своїх письмових запереченнях, відповідач зазначає, що відповідно до п.1.3 договору фінансового лізингу, замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу. Відповідач зазначає, що позивач сплатив лише частину авансового платежу, а решту ще має заплатити. Відповідач визнає, що позивач неодноразово звертався до нього з письмовими запитами і, також, підтверджує, що на останнє звернення позивача ним було підготовлено відповідь, але доказів її відправлення не надає. Проти позову відповідач заперечує.

Відповідно до статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

За змістом статей 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/-ВР фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Дослідивши умови правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд приходить до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої статті 18 вказаного вище Закону України, зокрема, положення: щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Такими несправедливими умовами правочину є пункти договору фінансового лізингу: п. 5.4 (умови щодо можливості зміни вартості предмета лізингу й імперативний обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю), п. 8.3, 8.8, 8.13 (умови щодо коригування лізингових платежів та проведення індексації розміру лізингової плати в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку, збільшенням або зменшенням податків, зборів, та інших обов'язкових платежів тощо), п. 8.15 (положення щодо неповернення сплачених лізингових платежів у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу, при тому, що лізингодавець у такому випадку наділений правом на одностороннє розірвання договору й повернення предмету лізингу). Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці й призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у пункті 8.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У пунктах 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено.

Також, в діях відповідача вбачається його навмисне введення в оману позивача, зокрема змістом відповідей які були ним надані на запити позивача.

Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.

За змістом статей 10, 60 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. Таким чином, підлягає визнанню недійсним договір фінансового лізингу із стягненням із відповідача сплачених позивачем грошових коштів в сумі - 47 400 грн. 00 коп..

Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь держави 474 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00561 від 29.04.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 грошову суму, сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 000561 від 29.04.2014 року в розмірі 47 400 гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь держави 474 гривні 00 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова