У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2015 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремета Ю.М., Державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремета Ю.М., Державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

19 червня 2015 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст. 11-1, ч.1 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами. (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

За вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №6 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

В пункті 3 цієї ж Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог, позивач, серед іншого просить суд: зобов'язати начальника ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Вольфа О.Л. та старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Шеремет Ю.М. видати вимогу ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва для ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де знаходиться на стоянці транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, та передати свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року на транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, який знаходиться на зберіганні у представника ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_5, що за адресою: АДРЕСА_1, на стоянці відповідно до акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2014 року для користування транспортним засобом відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, де визнано право власності на даний автомобіль за ОСОБА_1; зобов'язати начальника ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Вольфа О.Л. та старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Шеремет Ю.М. зняти розшук з автомобіля марки TOYOTA, модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, який накладений відповідно до постанови про розшук майна від 08 вересня 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Шеремет Ю.М.; зобов'язати ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повернути ОСОБА_1 із свого незаконного володіння TOYOTA, модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, та передати свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року на транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, та передати свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10 липня 2012 року, який знаходиться на зберіганні у представника ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_5, що за адресою: АДРЕСА_1, на стоянці відповідно до акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2014 року для користування транспортним засобом відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, де визнано право власності на даний автомобіль за ОСОБА_1 в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів.

Таким чином, позовні вимоги позивача пов'язані із безпосередньою реалізацією відповідних управлінсько-розпорядчих функцій з боку відповідачів - начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л. та старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремет Ю.М., пов'язаних із здійсненням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, у порядку цивільного судочинства належить розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання таких виконавчих документів, виданих на підставі судових рішень, ухвалених відповідно до норм ЦПК та поданих сторонами виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено в п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначених у статті 7 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина четверта статті 82 Закону про виконавче провадження).

В той же час, як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач не є стороною виконавчого провадження, в процесі виконання якого відповідачами були здійснені відповідні дії, що стали предметом оскарження з боку позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів - начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремет Ю.М., вчинити певні дії на користь позивача не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Як роз`яснено в п.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 р. №3, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у

разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Таким чином, позовні вимоги позивача, яка не є стороною виконавчого провадження, пред'явлені також до суб'єктів владних повноважень - начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремет Ю.М., пов`язані безпосередньо з діями органів державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, у зв`язку з чим такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а можуть бути вирішенні в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 122 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 122, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремета Ю.М., Державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди, в частині позовних вимог пред'явлених до начальника Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Вольфа О.Л., старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва Шеремет Ю.М., про зобов`язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: