Справа № 442/9031/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/2580/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Левика Я.А., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості частки, стягнення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про компенсацію вартості 1/2 часток автомобілів МЕRSEDES-BENS 208D, 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, та МЕRSEDES-BENS 311 СDI, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, із стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 коштів такої компенсації в сумі 103 885,25 грн. та про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів в сумі 40 548,78 грн. - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача у користь позивача компенсацію вартості ? часток автомобілів МЕRSEDES-BENS 208D, 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, та МЕRSEDES-BENS 311 СDI, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, окрім того, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 40 548,78 грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначив, що суд мотивував своє рішення тим, що при відчуженні автомобілів відповідач діяв зі згоди позивачки, на момент вирішення спору спірні автомобілі не перебували у власності відповідача та грошова компенсація допускається виключно в рахунок частки у нерухомому майні та внесенні коштів на депозитний рахунок суду. Зазначив також, що позивачем не доведено розміру компенсації. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, порушують норми матеріального права. В 2011 році позивач звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до відповідача ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Рішенням цього суду від 24.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2013 року, позов задоволено частково: визнано за позивачем право власності на 1/2 ідеальної частки обох вищезгаданих автомобілів.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2014 року за апеляційними скаргами інших осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2012 року в частині задоволення позову та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено. Окрім того, іншим рішенням суду відмовлено у позові про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних автомобілів. Однак, підставою відмови у позові було заявлення вимоги застосувати реституцію, яка не могла бути застосованою, та не було зазначено, які саме договори оспорюються. Після припинення шлюбу відповідачем ОСОБА_5 самостійно було відчужено об`єкти права спільної сумісної власності - автомобілі. Згоди на відчуження спільного майна, набутого у шлюбі, не було. При розгляді справи про визнання правочинів недійсними, за якими відчужені автомобілі, встановлено про те, що відповідач не отримував згоди позивача на відчуження автомобілів, не може бути підставою відмови у позові те, що спірні правочини не були визнані недійсними. Отримання грошової компенсації за належну частку у спільному майні є способом захисту прав позивачки і не може залежати від інших способів захисту. Суд невірно витлумачив право на виділ частки з компенсацією та залишив поза увагою факт неможливості такого виділу. Вартість спірних автомобілів встановлена при розгляді інших справ за висновками експертиз. Автомобілі - спільне майно подружжя відчужені, як без згоди позивача, так і без її відома щодо дати відчуження, один у 2009 році, інший у 2011 році.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, не з`явилися позивач без поважних причин, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, та її представник, тому справу розглянуто відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26.10.1985 року по 03.03.2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

24.09.2012 р. рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2013 року залишено в силі /а.с.11/, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності пo 1/2 ідеальній частині за кожним на: MERCEDES-BENZ 311CDІ, номер кузова НОМЕР_3 (2000 року випуску), та MERCEDES-BENZ 208D, номер кузова НОМЕР_5 (1997 року випуску). В решті позову - відмовлено. В даному рішенні суду наведено мотиви неможливості компенсації за транспортні засоби з тих підстав, що кошти на депозит суду не вносились і про таку сторони не просили (а.с.10).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2014 року за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 24.09.2012 року в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальній частині за кожним на спірні автомобілі відмовлено. В решті рішення залишено без змін (а.с. 13-14). Рішення скасовано з тих підстав, що автомобілі, щодо яких виник спір, у власності відповідача не перебувають, такі перебувають у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є добросовісними набувачами за договором, який ними не заперечується.

Рішеннями також встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбано спірне майно, зокрема - MERCEDES-BENZ 311 (2000) CDІ, номер кузова НОМЕР_3., MERCEDES-BENZ 208D (1997) номер кузова - НОМЕР_4.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 27.12.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі - продажу спірних автомобілів недійсними - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_5, відчужуючи спірні автомобілі відповідно до правил частини 2 ст.369 ЦК України і частини 2 ст.65 СК України, діяв зі згоди позивачки. Вказані правочини визнані недійсними не були, такі автомобілі є відсутніми у відповідача на час розгляду справи, позивач недотримала порядку поділу майна подружжя, не внесла на депозит попередньої грошової суми, не довела розмір компенсації. А тому, відмовив у вимозі щодо стягнення компенсації вартості ? частки майна позивача у її користь. При цьому, суд, мотивуючи своє рішення, посилався на норми ст. 364 ЦК України, якою врегульовано способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд не вірно застосував норми матеріального права, які слід застосовувати до спірних правовідносин.

Як видно з позовної заяви позивачки у даній справі, така заявила кілька вимог, згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2014 р. /а.с.46/ в частині заявлених вимог провадження у справі закрито та предметом розгляду даної справи залишилась вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_2 компенсації вартості ? часток автомобілів Мерседес 1997 та 2000 р.в., а також вимога про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 40 548,78 грн.

Обгрунтовуючи вимогу щодо стягнення компенсації за ? частки двох автомобілів Мерседес, позивач вказувала на те, що спірні автомобілі придбані подружжям за час перебування у шлюбі, при відчуженні автомобілів відповідач її згоди не отримував, після припинення шлюбу такий самостійно відчужив об`єкти спільної сумісної власності. При цьому посилалась на норми ст.ст. 357, 368,369 ЦК України, ст.ст.60,68 СК України .

Зазначеним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав, застосував до спірних правовідносин норми ст. 364 ЦК України, не врахував того, що в частині заявленої вимоги про припинення права власності на частку у майні та про визнання правочинів з відчуження спірних автомобілів недійсними провадження у справі закрито.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частин 1, 2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірні автомобілі придбані сторонами під час шлюбу, то такі вважаються спільною сумісною власністю. Протилежного матеріалами справи не підтверджено.

Як видно з матеріалів справи, спірні автомобілі знято з реєстраційного обліку та відчужено. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля MERCEDES-BENZ 311 (2000) CDІ, 2000 року випуску, з 10.12.2009 року став ОСОБА_6, а 08.06.2011 року було здійснено перереєстрацію автомобіля MERCEDES-BENZ 208D , 1997 року випуску, на нового власника - ОСОБА_7.

Згідно ч. 2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірівання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, як видно з фактично встановлених обставин справи, спірні відносини між сторонами виникли після розірвання шлюбу щодо поділу майна, а оскільки відповідач ОСОБА_5 без згоди своєї дружини здійснив відчуження автомобілів, які були спільною сумісною власністю подружжя, позивач правомірно звернулась з вимогою про компенсацію їй половини вартості відчужених автомобілів, оскільки в інший спосіб така не може захистити свої порушені права щодо належної їй частини спірного майна.

Відтак, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості ? часток спірних автомобілів слід скасувати, з ухваленням нового рішення у цій частині про задоволення цієї вимоги.

Вирішуючи про визначення розміру компенсації вартості ? часток автомобілів, колегія суддів бере до уваги висновки судової автотоварознавчої експертизи № 4634 від 31 травня 2012 року та № 4652 від 31 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя /а.с. 83,85/, згідно яких проводився експертний огляд об`єктів дослідження з врахуванням реальної ринкової вартості автомобілів станом на 10.12.2009 р. та станом на 08.06.2011 року, тобто на день відчуження кожного з автомобілів.

Суд першої інстанції вірно надав оцінку тому, що позивач дізналася про порушення своїх прав 28.07.2009 року (справа №2/1306/116/2012 року), при вирішенні якої було відмовлено у застосування строків давності, і з цього часу звертається до суду з позовами про поділ майна, визнання правочинів недійсними щодо відчуження спірних автомобілів (рішення суду від 27.12.2013 року справа №442/465/13-ц), тому вірно зазначив про те, що строк позовної давності така не пропустила. Як видно з матеріалів справи, така перебувала за межами України, відтак, про своє порушене право довідалась лише за наслідками розгляду судових справ.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_5 на її користь безпідставно набутих коштів в сумі 40 548,78 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували безпідставність такого набуття.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

В силу норми ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як видно з матеріалів справи, свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у 2006 році здійснила грошовий переказ через банківську установу в сумі 2 500 євро на користь відповідача, саме ці кошти просила стягнути як витрачені відповідачем на власні потреби. Така вимога є безпідставною, оскільки на цей час сторони перебували у шлюбі та матеріали справи не містять жодних доказів про те, що дані кошти використані не в інтересах сім`ї та набуті відповідачем безпідставно, всупереч волі позивачки.

Враховуючи наведене, висновки суду в частині відмови у задоволені вимоги щодо стягнення компенсації вартості ? часток майна подружжя не відповідають фактичним обставинам справи, рішення винесене з порушенням норм, як матеріального, так і процесуального права, відтак, залишатись в законній силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення. В решті вирішених вимог рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст. 313,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 лютого 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації вартості ? часток автомобілів MERCEDES-BENZ - 2000 р.в. та 1997 р.в., та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частки автомобіля MERCEDES-BENZ 208D, 1997 р.в., в розмірі 20 221грн. та компенсацію вартості ? частки автомобіля MERCEDES-BENZ 311 CDІ, 2000 р.в., в розмірі 51 713 грн., всього 71 934 грн. (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири гривні).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду .

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Левик Я.А.