Провадження № 2-3272/15
Справа №760/5276/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 про визначення частки у спадщині,-

В С Т А Н О В И В :

17.03.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просила визначити, що частка померлого ОСОБА_5, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_1, становить 1/2 частину цієї земельної ділянки.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який мешкав за адресою АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 належали на праві власності 1/2 частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а також на праві спільної власності з ОСОБА_6 земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_7 та 01.11.2003 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме, 1/2 частина житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_7 П'ятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено у зв'язку з тим, що згідно державного акту на земельну ділянку, остання передана у спільну приватну власність спадкодавця ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6, при цьому частка померлого у спільному майні не визначена.

Позивач зазначає, що дана постанова була оскаржена ОСОБА_7 в судовому порядку, але в результаті право власності на землю так і не було оформлено аж до її смерті.

Посилається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позивач успадкувала 1/2 частини житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою київською державною нотаріальною конторою 16.04.2009, зареєстрованого в реєстрі за №3- 848, однак через те, що частки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у праві спільної приватної власності на вищезазначену земельну ділянку залишаються невизначеними, позивач позбавлена можливості оформити право власності на належну їй частину вказаної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити.

В судовому засідання позивач позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнали та проти його задоволення не заперечували.

Третя особа - Головне управління юстиції у місті Києві в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки суд до відома не поставило.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0735 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрована на праві спільної власності без визначення часток (тобто сумісної власності) за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 07.12.2000 року та НОМЕР_3 від 07.12.2000 року (а.с.10-11,17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_7, проте останній у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_7 П'ятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено у зв'язку з тим, що згідно державного акту на земельну ділянку, остання передана у спільну приватну власність спадкодавця ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6, при цьому частка померлого у спільному майні не визначена (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, проте право на вищезазначену земельну ділянку оформлено не було (а.с.7).

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_5 (прізвище було змінено на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.01.2014 року) успадкувала 1/2 частини житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою київською державною нотаріальною конторою 16.04.2009, зареєстрованого в реєстрі за №3-848 (а.с.8,27).

Таким чином, єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується листом П'ятої київської державної нотаріальної контори №1507/01-16 від 20.04.2015 року та визнано сторонами в суді.

Наслідки визнання позову сторонам роз'яснені і зрозумілі.

Ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, для поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності за домовленістю співвласників або виділ частки такого майна, необхідне укладання договору у письмовій формі про такий поділ чи виділ з обов'язковим нотаріальним посвідченням такого договору, як того вимагають норми ст. ст. 364, 370, 372 ЦК України.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Виходячи з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 не укладав з ОСОБА_6, письмовий договір щодо поділу часток майна, що знаходиться у спільній сумісній власності або виділ частки такого майна, частки співвласників спірної земельної ділянки, є рівними.

Разом з цим, частиною 2 ст. 89 Земельного Кодексу України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку.

Частиною 4 ст. 120 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі набуття право власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно свідоцтв про право на спадщину виданих ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слідує, що житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах.

Відповідно до п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2".

Враховуючи вище зазначене, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що частка померлого ОСОБА_5 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку розташовану на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, (загальна площа земельної ділянки 0,0735 га) складала - ? частку.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 р. № 7, ст. 89, 120 Земельного Кодексу України, ст. ст. 355, 364, 368, 370, 372, 639, 1216, 1218, 1223, 1225, 1226, 1235, 1241, 1268, 1270, 1297, 1298, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площа 0, 0735 га, кадастровий номер НОМЕР_1, складає - ? частки цієї земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: