АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, поданої через представника ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні приміщенням,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила визнати встановлення цегляних перегородок, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх до нежилого приміщення НОМЕР_1 з центрального входу з фасадної сторони будинку за адресою: АДРЕСА_1 незаконним та таким, що порушує її права як власника нежилого приміщення НОМЕР_1; зобов'язати відповідачів демонтувати дві перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх до нежилого приміщення НОМЕР_1 з центрального входу з фасадної сторони будинку, не чинити перешкод у користуванні зазначеним нежилим приміщенням та стягнути з відповідачів 8 000 грн. витрат на правову допомогу та 14 022 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи.

Справа № 759/17608/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12654/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кривов`яз М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником нежилого приміщення НОМЕР_1, яке знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1. Відповідачі є власниками нежитлових приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 на першому поверсі цього будинку. Вхідний тамбур був обладнаний окремими вхідними дверима до приміщень НОМЕР_2, НОМЕР_3 та до сходів на другий поверх та цей тамбур знаходився у спільному користуванні. Проте, відповідачі переобладнали тамбур, а саме перед дверима до сходів на другий поверх до приміщення НОМЕР_1 встановлено цегляну перегородку і другою перегородкою тамбур розподілено на дві частини таким чином, що утворено два вхідних тамбури, через які облаштовано окремі входи до приміщень НОМЕР_4 та НОМЕР_3. Через такі незаконні дії відповідачів вона позбавлена можливості користуватися сходами, щоб зайти до приміщення НОМЕР_1 та вимушена користуватися евакуаційним виходом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано встановлення цегляних перегородок, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх до нежилого приміщення НОМЕР_1 з центрального входу з фасадної сторони будинку за адресою: АДРЕСА_1, незаконним та таким, що порушує права ОСОБА_4 як власника нежилого приміщення НОМЕР_1 даного будинку. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 демонтувати перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх до нежилого приміщення НОМЕР_1 з центрального входу з фасадної сторони будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні нежилим приміщенням НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідачів у рівних частках на користь позивачки 609 грн. судового збору, 8 000 грн. витрат на правову допомогу, 5 535 грн. витрат на судову експертизу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не досліджувалася проектна документація на будинок, оскільки вона в матеріалах справи відсутня та експерту для проведення експертизи не передавалася, проте висновки суду грунтуються на такій документації. Згідно з технічним паспортом спірні перегородки є стіною тамбура, який є складовою частиною приміщення НОМЕР_3, власником якого він є і зазначений тамбур ніколи не перебував у спільній власності чи у спільному користуванні. Судом не взято до уваги рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.12.2008 року, яким встановлено, що спірні перегородки є складовою тамбура, який є його власністю та демонтаж таких перегородок призведе до порушення прав власника. Крім того, вважає, що позивач звернулася до суду поза межами строку позовної давності та судом неправильно стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд прийняв до розгляду позовну вимогу, яка була подана під час судового розгляду, що є порушенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Суд не взяв до уваги, що у випадку знесення відповідної частини перегородки частина приватної власності опиниться у спільному користуванні власників приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_1, а площа приміщення, належного йому на праві власності буде зменшена, чим буде порушено його право власності.Після оформлення права власності на нежиле приміщення НОМЕР_2 він ніяких перебудов не робив, а спірна перегодка входить до складу його приміщення. При введенні приміщення в експулатацію належними органами перевірялася відповідність будівництва будівельно - технічним нормам та рішення про введення в експлуатацію недійсним не визнавалося. Крім того, суд не взяв до уваги рішення суду, що має преюдиційне значення та не застосував наслідки пропуску позовної давності, про які ним було заявлено.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 підтримали обидві апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 просили апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власником нежилого приміщення НОМЕР_1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 392,1 кв.м на другому поверсі, на підставі договорів купівлі- продажу від 11.08.2010 року та від 18.11.2013 року.

Проектна документація на вищевказаний житловий будинок АДРЕСА_1 була розроблена ТОВ «Український центр інжинірингу, маркетингу і менеджменту» у відповідності з діючим законодавством та нормами проектування в 2004 році.

Згідно з листом КП «Житлоінвест-УКБ» вих. № 114/8-517/2 від 20.08.2014 року житловий будинок АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію у березні 2005 року.

На першому поверсі даного будинку розташовано два нежилих приміщення: НОМЕР_3, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.01.2007 року та НОМЕР_2, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2006 року.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 2972/15-42 від 08.04.2015 року розташування двох внутрішніх перегородок при входах до груп нежитлових приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в будинку по АДРЕСА_1 не відповідає наданій на дослідження проектній документації, зокрема і робочій документації з датою внесення останніх змін 03.05. аркуша 46 плану на відмітці 0,000 житлового будинку АДРЕСА_1 2000-УЦ/12-1-АР, розробленої ТОВ «Український центр інжинірингу, маркетингу і менеджменту». З приміщення вхідного тамбура "2" площею 6,85 кв.м. передбачено доступ до офісу З "1-1" площею 89,03 кв.м., офісу 4 "1-2" площею 103,70 кв.м. та коридору "4" площею 5,92 кв.м. (сходи до групи приміщень НОМЕР_1). Розташування цегляних перегородок при входах до груп нежитлових приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в будинку по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам державних будівельних норм. Станом на час проведення обстеження цегляні перегородки та дверні прорізи при входах до нежитлових приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в будинку по АДРЕСА_1 не відповідають наданій на дослідження робочій документації, зокрема і з датою внесення останніх змін 03.05 аркуша 46 плану на відмітці 0,000 житлового будинку АДРЕСА_1 2000-УЦ/12-1-АР, розробленої ТОВ «Український центр інжинірингу, маркетингу і менеджменту». Робочою документацією, яка надана на дослідження, зокрема і з датою внесення останніх 03.05 аркуша 46 плану на відмітці 0,000 житлового будинку АДРЕСА_1 2000-УЦ/12-1-АР, розроблені УЦ ІММ, передбачено окремий вхід з головного фасаду будинку в осях "23-27" та "У-Ш" до групи нежитлових приміщень НОМЕР_1, які розташовані на першому-другому поверсі через приміщення вхідного тамбура "2" площею 6,85 кв.м. та коридору "4" площею 5,92 кв.м. Проведення технічної інвентаризації та подальше складання технічних паспортів досліджуваних нежитлових приміщень незалежно від форми власності та від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно є можливим. В той же час наявність самочинного будівництва не є перешкодою для видачі виготовлених матеріалів замовникові. Реєстрації права власності на об'єкти містобудування передує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Відповідно до технічного плану, який було виготовлено 19.02.2005 року, вхідний тамбур був місцем загального користування для трьох приміщень на першому поверсі НОМЕР_2, НОМЕР_3 та на другому поверсі НОМЕР_1.

Незаконне облаштування двох перегородок в зазначеному тамбурі підтверджується і іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами:

- листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 13.05.2014 року;

- листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 13.01.2015 року;

- висновком спеціаліста від 09.08.2014 року;

- листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Київської міської ради;

- листом ТОВ «Український центр інжинірингу, маркетингу і менеджменту» від 26.02.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перепланування вхідного тамбуру проведено без дотримання порядку, встановленого нормами законодавства в галузі містобудування, внаслідок чого порушено права та інтереси позивача, оскільки перекрито вхід на сходи до другого поверху до приміщення НОМЕР_1.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що власником нежилого приміщення НОМЕР_1 житлового будинку АДРЕСА_1 було ТОВ «Діаверітас» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.01.2008 року. Дане приміщення знаходиться на другому поверсі будинку.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 11.08.2010 року ТОВ «Діаверітас» продало зазначене приміщення ОСОБА_11 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 18.11.2013 року ОСОБА_11 продала належну їй 1/2 частину цього приміщенні ОСОБА_4, внаслідок чого остання стала власником всього нежилого приміщення НОМЕР_1.

ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення НОМЕР_3 житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.01.2007 року. Дане приміщення знаходиться на першому поверсі будинку.

ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення НОМЕР_2 житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2006 року. Дане приміщення також знаходиться на першому поверсі будинку.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.12.2008 року, яке залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 05.06.2009 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Діаверітас» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зобов`язання приведення нежилого приміщення в попередній стан відповідно до проектної документації. Предметом розгляду у цій справі були вимоги ТОВ «Діаверітас» демонтувати дві перегородки, що перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх до нежилого приміщення НОМЕР_1.

Цим рішенням встановлено, що одна з перегородок є стіною тамбуру площею 2, 4 кв.м., який згідно журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень входить до складу приміщень, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 (нежиле приміщення НОМЕР_2). Інша перегородка є стіною тамбуру, площею 2,3 кв.м, який згідно журналу підрахунку площі житлового приміщення з нежитловими приміщеннями входить до складу приміщень, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (нежиле приміщення НОМЕР_3). Рішенням також встановлено, що між сторонами не виникали відносини співвласників щодо майна, що належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд першої інстанції не звернув уваги на обставини, встановлені рішенням суду у справі про той же предмет та до тих же відповідачів, яке набрало законної сили та взагалі не надав будь - якої правової оцінки цьому рішенню, і не зазначив підстав його відхилення як доказу.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 не була стороною при розгляді вищезазначеної справи при купівлі частини спірного нежилого приміщення у ТОВ «Діаверітас», остання знала про те, що відповідачі мають свідоцтва про право власності на нежилі приміщення НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та спірні перегородки не є сумісною власністю з власником приміщення НОМЕР_1.

При розгляді справи у апеляційному порядку представники ОСОБА_4 зазначили, що придбаваючи приміщення НОМЕР_1 ОСОБА_4 сподівалася на мирне вирішення питання щодо надання їй дозволу на прохід шляхом знесення перегородок. Так само представники ОСОБА_4 вказали, що після отримання свідоцтв про право власності відповідачі самовільних перепланувань не проводили, проте такі перепланування та встановлення спірної перегородки відбулися після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 та ч. 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов не звернув уваги на приписи зазначених норм та фактично зобов`язав власників нежилих приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_3 демонтувати спірні перегородки, які згідно свідоцтв про право власності є їх власністю.

Питання щодо законності отримання відповідачами свідоцтв про право власності на нежилі приміщення НОМЕР_2 (площа у свідоцтві вказана 131,70 кв.м) та НОМЕР_3 (площа у свідоцтві вказана 95,80 кв.м), до складу яких входять спірні перегородки не було предметом розгляду даної справи. Законність же отримання документів про право власності презюмується.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представників позивачки про те, що відповідачі, як власники нежилих приміщень вчиняють дії на шкоду іншому власнику, оскільки питання обмеження права власності відповідачів, встановлення сервітуту тощо не були предметом розгляду даного спору.

Згідно зі ст. 213 цього ж Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді