АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5415/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1122/15Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2015 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: ОСОБА_4, Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації майна на прилюдних торгах при проведенні заходів виконавчого провадження з визначенням вартості предмета іпотеки шляхом залучення суб'єкта оціночної діяльності, з наданням висновку про оціночну вартість майна.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 квітня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № СМ-SMED03/045/2008 про надання ОСОБА_5 кредиту в сумі 120000 доларів США. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором було укладено договори поруки між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 № SR-SMED03/045/2008/1 та між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 № SR-SMED03/045/2008/2.

Водночас, 24.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір наступної іпотеки № РМ SMED03/045/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в заставу нежитлове приміщення магазину промислових товарів загальною площею 42,1 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 3206.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № СМ-SMED03/045/2008 від 24.04.2008 року та права за іпотечним договором № РМ SMED03/045/2008.

Здійснивши в подальшому. прибудову до спірного нежитлового приміщення, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 тим самим збільшили його площу до 101 кв.м.

Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2011 року право власності на вказану прибудову до приміщення магазину визнано за ОСОБА_3, стягнуто з останньої на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат за договором про створення спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна від 11.03.2008 року, визнано недійсним свідоцтво від 11.02.2010 року про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання нерухомого майна предметом іпотеки та визнання недійсним договору про створення спільної часткової власності відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 жовтня 2011 року вищевказане рішення місцевого суду частково скасовано та визнано прибудову до приміщення промислового магазину, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з наступних приміщень: 7 - сходова клітка площею 6,8 кв.м., 8 - підсобне приміщення площею 8,1 кв.м., 9 - торговий зал площею 43,8 кв.м. - предметом договору іпотеки.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.04.2013 року заборгованість за кредитним договором № СМ-SMED03/045/2008 від 24.04.2008 року в сумі 1326108 грн. 26 коп. стягнута солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Як вбачається із Свідоцтва НОМЕР_1, виданого 21.03.2012 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, на підставі розпорядження № 119-Р від 20.03.2012 року приміщенню «2» магазину присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_2.

Згідно договору купівлі-продажу приміщення магазину від 26 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., ОСОБА_2 продала приміщення магазину по АДРЕСА_2 загальною площею 43,1 кв.м. ОСОБА_4.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що іпотека на спірне майно припинена 28 лютого 2014 року реєстрацією відомостей про припинення іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за письмовим клопотанням позивача.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції повною мірою погодитися не може, але не вбачає підстав до скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених цим Законом.

За умовами укладеного між сторонами Договору наступної іпотеки № РМ SMED03/045/2008 від 24 квітня 2008 року іпотека на приміщення магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 діє до виконання в повному обсязі боргових зобов'язань за кредитним договором № СМ-SMED03/045/2008 від 24 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та іпотекодержателем, та зобов'язань іпотекодавця ОСОБА_2 за цим договором.

Отже, не встановивши обставин, визначених ст.ст. 599-607 ЦК України, Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору сторін, суд першої інстанції не мав ані фактичних, ані правових підстав для висновку щодо припинення іпотеки.

Здійснення у встановленому законом порядку державної реєстрації відомостей про припинення іпотеки само по собі не є свідченням таких обставин, адже за своєю правовою природою державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і підстав виникнення або припинення відповідних правовідносин сторін не підмінює.

Разом з тим, як вбачається з договору купівлі-продажу приміщення магазину від 13 березня 2013 року, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації обтяжень, приміщення магазину по АДРЕСА_1 області загальною площею 58,7 кв.м. належить на праві власності третій особі - ОСОБА_4, яка за договором іпотеки від 23 травня 2013 року передала дане нерухоме майно в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-торгова компанія «Малком», яке не було залучено до участі в справі.

За правилами ст. 3 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель має переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, якщо права чи вимоги інших кредиторів на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровано у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, оскільки на час розгляду справи судом спірне нерухоме майно не належало відповідачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а клопотання щодо залучення до участі в справі належного відповідача в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України, позивачем заявлено не було, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно. Суддя