Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2423/15 Головуючий у 1 інстанції: Васильцов О.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року у відкритті провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися за захистом своїх у порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одна особа може звернутися в інтересах іншої особи лише у випадках, передбачених законом.

Статтею 1219 ЦК встановлено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Цей перелік складають ті права і обов'язки, які тісно пов'язані з особою, а право на звернення до суду відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, яке відповідно до ст. 1219 ЦК України не успадковується.

З заяви ОСОБА_3 вбачається, що вона фактично звертається до суду в інтересах померлого батька і просить визнати факт, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки з 22.06.2000 р. до дня його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_1 р., проте відповідно до ч.4 статті 25 ЦК України померлий не є суб'єктом цивільних відносин, а тому за ним не може бути визнано будь-яке цивільне право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження і відсутність інших спадкоємців сама по собі не свідчить про відсутність спора про право.

Законом передбачено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До складу спадщини входять майнові права приватної власності, чинні на час відкриття спадщини.

Перехід права на землю у порядку спадкування здійснюється відповідно до норм ЦК та ЗК України.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Не можуть встановлюватися майнові права приватної власності для спадкування за рішенням суду шляхом визнання померлого ОСОБА_4 власником земельної ділянки в порядку ст.256 ЦПК України.

При наявності вимог у спадкоємця питання розглядається як матеріальний спір, тобто у позовному провадженні, а не в окремому.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі суд врахував положення п. 5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України та роз'яснення, викладені у п. 1 Постанови Пленуму верховного Суду України від31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", згідно яких суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

ОСОБА_3 в заяві зазначає, що просить встановити факт, яким визнати ОСОБА_4 власником земельної ділянки площею 600,14 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, за державним актом про право власності на земельну ділянку від 22 червня 2000 року зі змінами після укладення договору даруванням 05 травня 2001 року земельної ділянки площею 461,92 кв.м, за період з 22 червня 2000 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

За змістом статті 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

З часу смерті фізичної особи її цивільні права та обов'язки припинено.

З урахуванням викладеного доводи ОСОБА_3 про належність їй як спадкоємиці права на звернення до суду та про відсутність спору про право, оскільки вона є єдиною спадкоємицею, є неприйнятними.

За вказаних обставин суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_3 не може бути предметом розгляду в порядку окремого провадження.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: