У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бондаренка Ю.О.,

суддів: Павліченко С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі - Чейпеш С.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України на рішення Хустського районного суду від 04 лютого 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, управління МВС України в Закарпатській області, прокуратури Закарпатської області про відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом мотивуючи позовні вимоги тим, що 28.05.2008 року прокуратурою Закарпатської області відносно нього порушено кримінальну справу № 9703808 за ч.2 ст. 191 КК України. 09.06.2008 р. відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та пред'явлено обвинувачення у вказаному злочині. Постановою слідчого прокуратури від 04.11.2009 р. його як обвинуваченого на час проведення досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді відсторонено від посади. Постановою прокуратури Закарпатської області від 27.12.2013 року кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України тобто у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину. На підставі даної постанови наказом начальника Управління УМВС України в Закарпатській області від 20.01.2014 р. № 9о/с дію пункту наказу в частині відсторонення його від посади припинено з 23 січня 2014 р. На час притягнення до кримінальної відповідальності і відсторонення від посади позивач обіймав посаду інспектора дозвільної системи Хустського міського відділу УМВС України в Закарпатській області і отримував грошове забезпечення відповідно до чинного на той час законодавства. На виконання наказу ГУ МВС України в Закарпатській області № 481 о/с від 11.11.2009 року та постанови слідчого прокуратури Закарпатської області від 04.11.2009 року по кримінальній справі з травня 2012 року по січень 2014 року його заробітну плату було зменшено до 342 грн.50 коп.

Рішенням Хустського районного суду від 04 лютого 2015 року, позов було задоволено, та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 35313,15 грн. завданої матеріальної шкоди.

Представник Державної казначейської служби України оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, просив його скасувати як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засідання підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та представник МВС України в Закарпатській області в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Представник прокуратури Закарпатської області залишив вирішення справи на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції і досліджує виключно лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Незаконність оскаржуваного рішення апелянт вбачає в тому, дана категорія справ, підлягає розгляду за правилам адміністративного судочинства, судом не було встановлено на якому органі лежить відповідальність за порушення прав позивача і як наслідок, відповідно до ст. 1176, 1166 ЦК України, відшкодування шкоди, а тому висновок про стягнення з державного бюджету є необґрунтованим. Також на думку апелянта позивачем не дотримано процедури відшкодування шкоди.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції констатував, що позивач ОСОБА_1 був незаконно відсторонений від посади, він втратив заробіток, а тому з врахуванням положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з Державного бюджету України втраченого заробітку.

Судом першої інстанції встановлено що 28.05.2008 року прокуратурою Закарпатської області відносно позивача ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 9703808 за ч.2 ст. 191 КК України. Постановою слідчого прокуратури від 04.11.2009 р. ОСОБА_1 як обвинуваченого на час проведення досудового слідства та розгляду кримінальної справи в суді відсторонено від посади інспектора дозвільної системи Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області на час проведення досудового слідства та розгляду кримінальної справи у суді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Постановою прокуратури Закарпатської області від 27.12.2013 року кримінальне провадження щодо позивача закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України тобто у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину (а.с9-18).

Згідно ч.1 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

ОСОБА_1 за період відсторонення від виконання службових обов'язків втратив 35313,15 грн. (а.с.59), які в силу ч.2 ст. 1 Закону, підлягають відшкодовуванню в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. З огляду на наведене твердження апелянта про безпідставність стягнення саме з держави, через державну казначейську службу є безпідставним.

Судом першої інстанції було встановлено, а сторонами не оспорено того факту, що позивачу ОСОБА_1 не було роз'яснено порядку поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Ст. 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом.

Конституційне право громадян на судовий захист закріплюється насамперед у ст. З ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що оскаржуване рішення відноситься до компетенції адміністративного суду є помилковим, так-як позивач не оскаржує самі дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а ставить питання про стягнення шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, рішення суду відповідає обставинам і матеріалам справи, ґрунтується на вимогах закону, в зв'язку з чим не вбачаються підстави для його скасування чи зміни.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: