Справа № 524/1821/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.15 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Нестеренка С.Г.

при секретарі Бельченко Н.Л.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача Кременчуцького КАТП-1628 ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 (надалі: - відповідач або КАТП) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Вказував, що працював у відповідача з травня 2013 року водієм навантажувачем пятого розряду і був звільнений 26 лютого 2015 року з роботи за пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за станом здоровя).

Вважав вказане звільнення безпідставним, необґрунтованим та незаконним та просив: - визнати незаконним наказ № 9-зк від 25 лютого 2015 року про звільнення з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя; - поновити його на роботі у відповідача з 26 лютого 2015 року водієм навантажувачем пятого розряду; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 26 лютого 2015 року по день поновлення на роботі з розрахунку середньоденної заробітної плати в 202,70 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн. (т. 1 а.с.а.с. 1 - 6).

Посилався на те, що відповідачем було порушено порядок погодження звільнення працівника з профспілковим комітетом, а саме не було внесено подання до Вільної профспілки м. Кременчука про надання згоди на його звільнення, як голови первинної профспілкової організації вказаної профспілки.

Зазначав, що адміністрація відповідача, незважаючи на його хворобу і встановлення групи інвалідності, безпідставно звільнила його за станом здоровя, не забезпечивши переведення на легші умови праці за робітничою професією, де ж до того були б забезпеченні відсутність шкідливих та небезпечних факторів. Погоджувався на запропоновані адміністрацією відповідача вакантні спеціальності, однак відповідач в подальшому відмовив у переведенні на ці посади.

В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначав про те, що внаслідок незаконного звільнення відповідач залишив його без роботи, позбавив будь-якої можливості заробляти на життя, а, отже, - без засобів для існування, у тому числі необхідності продовження лікування, у звязку із чим вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру середнього заробітку, просивши стягнути такий заробіток з дня звільнення по 29 липня 2015 року у розмірі 22702,40 грн. (т. 2 а.с. 81).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача Кременчуцького КАТП-1628 ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову. Посилалися на те, що позивачу було встановлено групу інвалідності під час його роботи на підприємстві і за рекомендаціями МСЕК та лікарської комісії при медичному огляді позивач не міг продовжувати виконання своїх обовязків за станом здоровя. Крім того, пояснили, що позивач поставив умовою переведення на вакантні спеціальності збереження заробітної плати у повному обсязі за минулою спеціальністю. Також, зазначали, що про створення первинної профспілкової організації Вільної профспілки м. Кременчука у КАТП-1628 адміністрація підприємства не була повідомлена.

У подальшому представник відповідача ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не прибували, просили справу розглядати за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, їх представників, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

24 травня 2013 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу до відповідача водієм навантажувача на базі трактора Т-156 з присвоєнням 5-го розряду згідно наказу № 51-вк від 24 травня 2013 року (т. 1 а.с.а.с. 35 - 36).

Як постає з Карти працівника, який підлягає попередньому медичному огляду, оформленої відповідно додатку № 3 до п. 2.4 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України від 25 травня 2007 року за № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за № 846/14113, при прийомі позивача на роботу до відповідача, позивач ОСОБА_1 пройшов попередній медичний огляд в результаті якого за висновком медичної комісії позивача було визнано придатним для роботи за професією тракториста (т. 2 а.с. 82).

При прийнятті на роботу позивача було ознайомлено з його обовязками згідно робочої інструкції, наявністю шкідливих та небезпечних факторів за спеціальністю при проведенні атестації робочого місця 29 липня 2013 року, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та підтверджується наявними в матеріалах справи: копією робочої інструкції (т. 1 а.с.а.с. 30 - 32), копією наказу про прийняття на роботу, де вказано про шкідливі умови праці (т. 1 а.с. 35), копією Картки умов праці позивача (т. 1 а.с.а.с. 43 - 45).

Згідно довідки Полтавської спеціальної МСЕК, виданої 22 грудня 2014 року, позивачеві встановлена третя група інвалідності з 15 грудня 2014 року на строк до 01 січня 2016 року із зазначенням: - причина інвалідності загальне захворювання; - висновок про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, робота зі значним психоемоційним напруження. Рекомендовано спостереження та лікування у лікаря за відповідним фахом згідно п. 1.3 Державних соціальних норм у сфері реабілітації інвалідів у відповідній області (за діагнозом хвороби позивача), затвердженої Наказом МОЗ України від 07 лютого 2008 року за № 57, з придбанням необхідних медичних препаратів для здійснення оперативного лікування (т. 1 а.с. 11).

Після одержання від позивача копії довідки про висновки, рекомендації та встановлення групи інвалідності, адміністрація відповідача відповідно до вимог ст. 169 КЗпП України, Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України за № 246 від 21 травня 2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за № 845/14113, направила відповідача на проходження періодичного медичного огляду.

За результатами медичного огляду лікарською комісією було зроблено висновок, що позивач за своєю професією придатний працювати трактористом без вібрації згідно п. 5.3.1 Переліку шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі з якими обовязковий попередній (періодичний) медичний огляд працівників, як додатку № 4 до п. 2.6 вказаного Порядку проведення медичних оглядів (т. 1 а.с. 45).

Згідно заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників Кременчуцького КАТП-1628 від 22 грудня 2014 року було зазначено, що позивач за своєю спеціальністю має виробничий шум, вібрацію і йому рекомендовано за наслідками перенесеної тяжкої хвороби проходження подальшого лікування, п. 3.10.1 (т. 1 а. с. а. с. 38 - 42).

Враховуючи наявність медичних висновків щодо стану здоровя позивача та можливості виконання обовязків за спеціальністю, атестації робочого місця позивача, наявності шкідливих умов праці позивача, адміністрацією відповідача відповідно до вимог ст. 170 КЗпП України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» 25 грудня 2014 року було ознайомлено позивача з наявними вакантними посадами з метою переведення на легшу роботу.

20 січня 2015 року адміністрацією відповідача було повторно запропоновано позивачеві переведення на інші вакантні посади шляхом направлення пропозиції в письмовій формі.

Крім того, у подальшому адміністрацією відповідача було встановлено, що запропоновані вакантні посади за умовами атестації робочих вакантних місць та карток умов праці мають шкідливі умови у тому числі для здоровя позивача. Тому, 04 лютого 2015 року відповідач в черговий раз запропонував позивачеві вакантне робоче місце прибиральника з оплатою в розмірі 50 відсотків заробітної плати згідно штатного розкладу.

Позивач на пропозиції адміністрації відповідача своїм листом від 27 січня 2015 року погодився на всі вакантні робочі місця, які були запропоновані 25 грудня 2014 року та 20 січня 2015 року, але з умовою нарахування та виплати заробітної плати за новими спеціальностями в розмірі заробітної плати, яка виплачувалася за попереднім місцем роботи. Інших заяв до адміністрації відповідача позивач щодо переведення на легшу роботу, на інші спеціальності, без наявності чи з наявністю певних умов, не подавав (т. 1 а.с.а.с. 48 - 50).

Вказані обставини також підтвердили у судовому засіданні третя особа ОСОБА_4, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, і не заперечувалися позивачем.

Наказом за № 9-зк від 25 лютого 2015 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з роботи за професією водія навантажувача 5-го розряду за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя з 25 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 51).

Трудову книжку і розрахункові суми при звільненні були видані та направлені позивачеві в день звільнення, що не заперечував позивач (т. 1 а.с.а.с. 128 - 130).

Суд, аналізуючи наведені обставини, приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача з роботи було видано без порушень чинного законодавства України з наступних підстав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само вазі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) розяснено, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі коли встановить, що воно проведене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обвязки чи їх виконання протипоказане за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і працівника не можливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Адміністрація відповідача при прийнятті на роботу позивача та при отриманні висновку МСЕК щодо встановлення групи інвалідності дотрималася вимог ст.ст. 169, 170 КЗпП України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо проведення попереднього (при прийнятті на роботі), періодичного (упродовж трудової діяльності) медичних оглядів позивача, як працівника, який був зайнятий на роботі зі шкідливими та небезпечними умовами праці, щодо вжиття заходів на переведення позивача на легшу роботу з пропозицією наявних вакантних посад.

Фактично мало місце відмова позивача від переведення на запропоновані вакантні посади, зокрема як щодо тих, які були запропоновані 25 грудня 2014 року і 20 січня 2015 року, коли позивач поставив вимогу про збереження у повному обсязі заробітної плати за попереднім місцем роботи на новому робочому місці, а також не відповів на пропозицію від 04 лютого 2015 року.

Суд констатує, що дійсно позивачеві не було визначено стійке зниження працездатності з визначенням ступеню втрати загальної чи професійної працездатності.

Однак, згідно умов праці за спеціальністю у позивача були наявні шкідливі і небезпечні умови праці: локальна вібрація та виробничий шум, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи (т. 1 а.с.а.с. 38 42, 43 - 45). Такий характер та умови праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу відноситься до першого ступеня третього класу Гігієнічної класифікації праці за № 4137-86 від 12 серпня 1986 року, що було також відображено в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 11 березня 2015 року (т. 1 а.с.а.с. 236 -239). Отже, за наведених обставин, суд вважає, при цьому, погоджуючись з відповідачем, що позивач за станом здоровя не міг продовжувати виконувати трудові обовязки за спеціальністю водія навантажувача на базі трактора.

У відповідача фактично була відсутня можливість перевести позивача на вакантні посади, які були запропоновані у грудні 2014 року та січні 2015 року у звязку з наявністю шкідливих та небезпечних умов праці (т. 2 а.с.а.с. 87 - 136). Крім того, на спеціальність машиніст котельні позивача не можливо було перевести у звязку з невведенням котельні в експлуатацію.

Доводи позивача та його представника щодо наявності порушень зі сторони відповідача в атестації робочих місць не заслуговують уваги, оскільки згідно висновку № 27 від 27 лютого 2014 року Державної експертизи умов праці, проведеної Департаментом праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, постає, що оцінка умов праці на робочих місцях, атестація робочих місць проводиться відповідачем з дотриманням чинного законодавства України (т. 2 а.с. а.с. 65 - 66).

Суд враховує, що за висновками МСЕК, комісії при періодичному медичному огляді позивача у грудні 2014 року, Картки умов праці позивача за робітничою спеціальністю, були наявні протипоказання для продовження роботи позивача за робітничою професією на яку його було прийнято 24 травня 2013 року, та надано відповідні рекомендації. І такі протипоказання та рекомендації були встановлені після прийняття позивача на роботу, тобто після укладення трудового договору, а звідси, невідповідність позивача виконуваній роботі за спеціальністю водія навантажувача на базі трактора саме і проявилося під час виконання його трудових обовязків у стані його здоровя, що перешкоджає продовженню його роботи. Тому, підставою для звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і стали саме висновки Полтавської спеціальної МСЕК та комісії при проходженні позивачем періодичного медогляду у грудні 2014 року. Підтвердженням стану здоровя, необхідності лікування позивача згідно рекомендації МСЕК є той факт, що у березні 2015 року позивачу було здійснено оперативне лікування в Полтавській обласній лікарні за діагнозом, за яким була встановлено група інвалідності.

Суд також враховує, що між позивачем та відповідачем в особі адміністрації, і зокрема, з третьою особою директором Кременчуцького КАТП1628 ОСОБА_4, відсутні неприязні стосунки, що підтвердив у судовому засіданні позивач ОСОБА_1

Крім того, при звільненні позивача адміністрацією відповідача не було допущено порушення ст.ст. 43, 247, 252 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Так, згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету.

Згідно ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Подання за підписом третьої особи ОСОБА_4 до профспілкового комітету КАТП-1628 про надання згоди на звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпП України було внесено 25 лютого 2015 року і рішення профспілковим комітетом не було прийнято у звязку з вибуттям позивача з членів профспілкової організації підприємства (т. 1 а.с. а.с. 33 - 34).

17 липня 2014 року на установчих зборах по створенню первинної профспілкової організації працівників Кременчуцького КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука була створена вказана первинна профспілкова організація та обрано головою цієї первинної організації позивача (т. 1 а.с.а.с. 119 - 120).

Вказана первинна профспілкова організація була зареєстрована 15 серпня 2014 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1 а.с. 12).

Ця первинна профспілкова організація була створена з метою здійснення та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів відповідно до статутної діяльності Вільної профспілки м. Кременчука та Обєднання Вільних профспілок, до складу якого входить Вільна профспілка м. Кременчука, враховуючи, що останні були легалізовані відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Однак, з дня створення первинної профспілкової організації працівників Кременчуцького КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука, тобто з 17 липня 2014 року по день звільнення позивача з роботи 25 лютого 2015 року, ця первинна профспілкова організація, як первинний осередок, не була легалізована у відповідності до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» шляхом письмового повідомлення адміністрації відповідача про створення зазначеного осередку.

Суд критично оцінює доводи позивача та його представника щодо наявності такого письмового повідомлення. Так, позивач вказував, що 17 липня 2014 року він, як голова новоствореного первинного осередку цієї профспілки, подав заяву адміністрації відповідача з повідомленням про створення осередку. Однак, дане твердження не відповідає дійсності. 17 липня 2014 року позивач подав заяву щодо відрахування з його зарплати коштів у розмірі 2 % з перерахуванням на відповідний рахунок у звязку з виходом з профспілки Кременчуцького КАТП-1628 та вступом до Вільної профспілки м. Кременчука (т. 1 а.с. 121). Дану заяву суд не вважає письмовим повідомленням роботодавця про створення первинної профспілкової організації. При цьому, суд враховує, що до заяви не були додані будь-які документи, у тому числі письмове повідомлення. Вказівка про таке, тобто про наявність доданих документів, відсутня у зазначеній заяві. Свідок ОСОБА_9 підтвердила у судовому засіданні, що реєструвала таку заяву, однак інших документів позивач не подавав. Не заслуговують уваги і посилання позивача та його представника щодо наявності письмового повідомлення первинної профспілкової організації працівників КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука від 23 липня 2014 року. Дійсно, в матеріалах справи наявна копія листа від 23 липня 2014 року (т. 1 а.с.а.с. 122 - 123). Але, наявність такого листа не означає факт самого повідомлення адміністрації підприємства, як того вимагає ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не було надано докази про направлення такого повідомлення адміністрації відповідача. Натомість, свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що, крім заяви позивача від 17 липня 2014 року, інші заяви ОСОБА_1, листи та/або повідомлення первинної профспілкової організації Вільної профспілки м. Кременчука до адміністрації підприємства не надходили. Не є підтвердженням письмового повідомлення первинної профспілкової організації працівників КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука про створення такого осередку, листування між адміністрацією відповідача та позивачем, яке мало місце у січні лютому 2015 року із зазначенням статусу позивача, котрим у своїх листах зазначав сам позивач. Також, безпосередньо позивач у судовому засіданні не зміг пояснити по те, чи було направлено письмове повідомлення до адміністрації відповідача та коли саме. Посилання позивача на направлення письмового повідомлення разом із його заявою від 17 липня 2014 року спростовуються журналом реєстрації вхідної кореспонденції відповідача, з якого постає, що до адміністрації відповідача не надходили будь-які письмові повідомлення про створення первинного осередку (т. 1 а.с.а.с. 173 - 190).

Приходячи до висновку про відсутність порушень вказаних норм КЗпП та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд враховував і правові позиції висловлених Верховним Судом України у постановах по справам № 6-79цс11 від 06 лютого 2011 року та № 6-4цс12 від 21 березня 2012 року.

Позивач та його представник не подали до суду належні і допустимі докази на підтвердження позову, спростування встановлених і наведених судом обставин, у тому числі на спростування доводів відповідача та третьої особи.

При цьому, суд також враховує, що позивач не оспорював висновки МСЕК про встановлення групи інвалідності з наданням певних рекомендацій щодо лікування та обмежень у роботі, а також висновків медичної комісії при проходженні періодичного медичного огляду у грудні 2014 року, за висновками якої позивача було обмежено у виконанні робочих обовязків за загаданими вище критеріями.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Оскільки, позивачі по такій категорії спорів звільнені від сплати судового збору, але враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судовий збір з будь-якої сторони у справі не стягується.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 43, 169, 170, 221, 231, 237, 237-1, 252 КЗпП України, ст. ст. 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 31 липня 2015 року.

Суддя: