Справа № 279/8835/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого судді Загуменнової Н.М.

з участю секретаря Райвахівської Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, звернувся в суд з даним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. До березня місяця 2002 року він проживав однією сім"єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою по справі у вказаній квартирі. Після того, як вони припинили проживати однією сім"єю, оскільки у них є спільний син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, він дозволив відповідачці спільно з сином проживати у належній йому квартирі за умови, що відповідачка не буде стягувати з нього аліменти на утримання дитини. Відповідачка вказаної домовленості не дотрималась та 23.10.2013 року звернулась з позовом до нього про стягнення аліментів і 2 грудня 2013 року суд ухвалив відповідне рішення. Після цього він звернувся до відповідачки з вимогою про звільнення його квартири, однак відповідачка на це не відреагувала.

Вказав, що відповідачка належну йому квартиру займає самовільно, вона не є членом його сім"ї, договору на оренду житла з ним не укладала, зареєстрована в АДРЕСА_2, а тому взагалі не має права на житлове приміщення - належну йому квартиру.

В даний час він має намір розпорядитись квартирою, а саме її продати, але за умови проживання відповідачки в квартирі він цього зробити не може. Цим відповідачка обмежує його право користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. А тому позивач просив усунути перешкоди йому у володінні та користуванні житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що відповідачка проживала з ОСОБА_4 однією сім"єю без реєстрації шлюбу і заселилась в належну позивачу квартиру з дозволу останнього, а не самовільно; проживає там з неповнолітньою дитиною батьком якої є позивач. Не заперечували тієї обставини, що ОСОБА_2 з сином зареєстровані в АДРЕСА_2.

Вислухавши пояснення відповідачки та представників сторін, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло, що видане 03.04.1995 року виконавчим комітетом Коростенської міської ради ( копія свідоцтва а.с. 7 - 8).

Відповідачка ОСОБА_2 проживає в належній позивачу квартирі з неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак вона та неповнолітній син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в АДРЕСА_2 ( довідка а.с.18, ).

Як зазначено в позові та із пояснень відповідачки та представників сторін слідує, що відповідачка ОСОБА_2 в належну позивачу квартиру вселилась із згоди останнього, оскільки позивач та відповідачка проживали до березня місяця 2002 року однією сім"єю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім"ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З наданих сторонами доказів судом не встановлено, що при вселенні ОСОБА_2 між нею та власником квартири ОСОБА_4 укладалась угода щодо іншого порядку користування квартирою.

Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів сім"ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в частиній другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Так як ОСОБА_2 проживала однією сім»єю з позивачем без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, вона в розумінні вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України, належала до членів сім"ї позивача та вселилась в належну позивачу квартиру як член його сім»ї, зі згоди позивача та з 1991 року постійно разом з неповнолітнім сином проживає в даній квартирі до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім"ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1, 2 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь - яких доказів того, що ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в квартирі, позивачем та його представником не надано.

Таким чином, позов є необгрунтоаваним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 213 - 218 ЦПК України, ст. 9, 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: