Справа № 266/2231/14-ц
Провадженя№ 2/266/47/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Жирковой М.В.,

розглянув у відкритому судовому засідання в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" про поновлення строку звернення до суду, внесення зміни формулювання причини звільнення у трудову книжку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ БП "Азовмашпром" про поновлення строку звернення до суду, внесення зміну формулювання причини звільнення у трудову книжку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 11.11.2011 року по 24.02.2014 року він працював в ТОВ БП "Азовмашпром" на посаді охоронця. З грудня 2012 року з 24.02.2014 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, в результаті чого утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 732, 86грн. Саме ця обставина і стало причиною його звільнення з ТОВ БП "Азовмашпром". 24.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся в ТОВ БП "Азовмашпром" з проханням звільнити його, в цей же день він отримав трудову книжку, в якій було вказано, що він звільнений за ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає, що зазначений в його трудовій книжці запис не відповідає вимогам п.2.3 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 р № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110, оскільки в записі відсутнє посилання на конкретний пункт статті 38 КЗпП України. Крім того, відповідач видав наказ про його звільнення № 19 від 24.02.2014 року, а запис у трудовій книжці була зроблена на підставі наказу № 5 від 24.02.2014 року. Всі ці обставини на думку позивача, свідчать про те, що звільнення проводилося без дотримання норм закону гарантованих КЗпП України та Конституцією України, та їх грубим порушенням, що спричинили негативні наслідки для позивача. 05.05.2014 року позивач звернувся з письмовою заявою до ТОВ БП "Азовмашпром" з проханням надати йому копію наказу про звільнення,а також роз'яснити на підставі якого пункту ст. 38 КЗпП України він був звільнений, оскільки при звільненні його з ТОВ БП "Азовмашпром" з наказом про його звільнення його не ознайомили, і він його не підписував. 21.05.2014 року позивач отримав копію наказу про звільнення його з ТОВ БП "Азовмашпром", на підставі якого йому стало відомо, що він був звільнений за п.1 ст. 38 КЗпП України, а не по п.3 ст.38 КЗпП України. Зазначена у наказі причина звільнення його з ТОВ БП "Азовмашпром" не відповідає дійсності, оскільки він не попереджав власника про розірвання трудового договору за два тижні відповідно до п.1 ст. 38 КЗпП України, а був звільнений у день звернення із заявою. Намір звільнитися на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України було зумовлено тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату протягом 15 місяців, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2567, 58 гривень, індексацію по заробітній платі, чим систематично, на його думку, порушував вимоги ст. 43 Конституції України, ст. ст. 94, 95, 115КЗпП України, ст.ст. 21, 22 ЗУ "Про оплату праці". Про те, що зроблений в трудовій книжці запис не відповідає дійсності і він був звільнений на підставі п.1 ст.38 КЗпП України йому стало відомо тільки 21.05.2014 року, коли він отримав копію наказу про звільнення. В силу того, що він юридично не грамотний, то вважав, що був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України, саме через не виплату йому заробітної плати і порушення в ТОВ БП "Азовмашпром" трудового законодавства. Вважає, що встановлений законом строк для звернення до суду з даною позовною заявою був ним пропущений з поважної причини. Позивач просить суд поновити йому строк на звернення з позовом до суду, визнати запис про причину звільнення, яка викладена Товариством з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" в трудовій книжці ОСОБА_1 такою, що не відповідає діючому законодавству, зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1, а саме змінити запис про причину звільнення із "звільнити за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України" на "звільнити за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України".

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, що діє на підставі договору в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити.

Представник відповідача ТОВ БП "Азовмашпром", Аліпа О.Л., що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те що ОСОБА_1 у своїй заяві про звільнення не зазначив пункт ст.38 КЗпП України за яким він бажає, щоб його звільнили, крім того зазначив, що позивач пропустив строк для пред'явлення даного позову, оскільки отримав трудову книжку у день звільнення 24 лютого 2014 року, крім того знав про існування заочного рішення Іллічвського районного суду м.Маріуполя від 24.04.2014 року, яким його позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Крім того, звернув увагу суду на те, що посилання в трудовій книжці на номер наказу 5 замість № 19 є технічною помилкою, яка буде виправлена підприємством. Також не зміг пояснити, чому при видачі наказу та внесені запису до трудової книжки роботодавцем не було вказана частина ст. 38 КЗпП України та причина звільнення відповідно до законодавства. В той самий час не заперечував проти того, що з 2012 року підприємство не виплачує заробітну плату працівникам. Просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 працювали разом в ТОВ БП "Азовмашпром". Йому відомо, що ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням та їздив до директора для вирішення цього питання, у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Він також як і ОСОБА_1 писав заяву про звільнення. У трудовій книжці йому також зробили запис "звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України". Йому відомо, що ОСОБА_1 дізнався про своє звільнення в квітні 2014 року, казав йому, що його неправомірно звільнили. Коли він звільнявся, юриста не було, у відділі кадрів йому повідомили, що іншої статті у КЗпП України не має, тому зроблений запис у трудовій книжці з посиланням на ст.38 КЗпП України.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що доводиться другом позивачу, разом не працювали. Йому відомо, що у лютому ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з невиплатою заробітної плати з ТОВ БП "Азовмашпром", а десь у квітні пішов до центру зайнятості, де йому повідомили, що у нього у трудовій книжці невірний запис про звільнення з посилання на не правильну статтю КЗпП України. Заробітну плату йому не виплачували, він у нього брав у борг. ОСОБА_1 звертався до адміністрації ТОВ БП "Азовмашпром", але йому заробітну плату так і не виплатили.

Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_7

Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено що з 11.11.2011 року позивач ОСОБА_1 прийнятий у відділ охорони ТОВ БП "Азовмашпром" охоронником за сумісництвом, згідно наказу від 09.11.2011 року №107 (а.с.6).

Згдно довідки ТОВ БП "Азовмашпром", ОСОБА_1 працював в ТОВ БП "Азовмашпром" на посаді охоронника.

З грудня 2012 року по лютий 2014 року відповідач не проводив оплату праці та має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у розмірі 22732,86 грн. (а.с.9, 32).

Згідно наказу ТОВ БП "Азовмашпром" від 24.02.2014 року №19 ОСОБА_1 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно поданої заяви з 24.02.2014 року (а.с.8, 30).

Згідно запису в трудовій книжці, позивач був звільнений 24 лютого 2014 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 5 від 24 лютого 2014 року( а.с.6).

Після звільнення, починаючи з березня 2014 року позивач неодноразово звертався до державних органів з причин порушення роботодавцем законодавства про працю з приводу не виплати заробітної плати.( а.с.10-17).

На підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 квітня 2014 року з ТОВ БП "Азовмашпром" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 22732, 86 гривень, але позивачу було відмовлено у стягненні вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, бо згідно з записом в трудовій книжці він звільнений з 24 лютого 2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України без зазначення причини звільнення. Дані факти також встановлені і ухвалою Апеляційного суду Донецької області по даній справі від 16 липня 2014 року, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції.

05.05.2014 року позивач звернувся з заявою до ТОВ БП "Азовмашпром" про роз'яснення йому на підставі якого пункту ст.38 КЗпП України його звільнено та про видачу йому копії наказу про звільнення, оскільки при звільненні його з ТОВ БП "Азовмашпром" з наказом про його звільнення його не ознайомили, і він його не підписував. 21.05.2014 року позивач отримав копію наказу про звільнення його з ТОВ БП "Азовмашпром", на підставі якого йому стало відомо, що він був звільнений за п.1 ст. 38 КЗпП України (а.с.7).

Згідно листа ТОВ БП "Азовмашпром" від 14.05.204 року №80, ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням 24.02.2014 року, згідно поданої ним заяви, за ініціативою робітника.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудові книжки є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 р. за № 58, запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 - ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 - зазначається на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження) його дата і номер.

Однак, всупереч чинного законодавства відповідач видав наказ про звільнення ОСОБА_1 № 19 від 24.02.2014 року без зазначення причин звільнення, про що свідчить і запис в трудовій книжці, крім того запис у трудовій книжці була зроблена на підставі наказу № 5 від 24.02.2014 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею.

Відповідно до ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договора.

Відповідно до статті 21КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

До суду надано копія колективного договору на 2010-2012 роки ТОВ БП "Азовмашпром", укладеного між колективом підприємства та адміністрацією, згідно п.п. 1.2.1. п.1.2. якого ціллю укладання даного договору є взаємні обов,язки на підставі діючого законодавства.

Згідно п.п. 6.9. п.6 колективного договору, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні, не ріже двох разів на місяць( а.с.112-118), що відповідає вимогам ст. 94 , 115 КЗпП України.

Колективний договір, відповідно до ст. 10, 18 КЗпП України, укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів та його положення поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 17 КЗпП України, колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. Колективний договір зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого укладено цей договір.

Таким чином, на день розгляду даної цивільної справи, на підприємстві діє колективний договір 2010-2012 року, який є належним доказом при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Судом достовірно встановлено та не спростовано відповідачем, що з боку ТОВ БП "Азовмашпром" мало місце систематичне порушення трудового законодавства, умов колективного та трудового договору відносно позивача, який належним чином виконуючи свої трудові обов,язки відповідно до вимог трудового та колективного договору,майже на протязі двох років не отримував оплату за свою працю.

Згідно положень ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та відповідач зобов,язаний внести зміни до формулювання причини звільнення відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв,язку із порушення законодавства про працю,умов трудового та колективного договору, бо звільнення позивача на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням є таким, що не відповідає трудовому законодавству.

При цьому суд вважає, що помилка в номерах наказу про звільнення ОСОБА_1 - № 19 та посилання на цей наказ у трудовій книжці за № 5 є технічною помилкою та не може суттєво впливати на висновки суду та може бути виправлена відповідачем, як технічна помилка.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд не може погодитись з вимогами відповідача, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з відповідними вимогами, бо трудову книжку він отримав 24 лютого 2014 року, до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати звернувся 23 березня 2014 року, таким чином був обізнаний про причини звільнення на підставі ст. 38 КЗП України за власним бажанням.

Трудова книжка позивачу дійсно була видана 24 лютого 2014 року, але в трудовій книжці не були вказані причини звільнення позивача відповідно до законодавства, а тільки зазначено загальна назва даної статті 38 - звільнення за власним бажанням, але без зазначено підстави.

В той самий час копія наказу про звільнення позивачу ОСОБА_1 при звільненні не видавалась, про звільнення з підприємства за ч.1 ст. 38 КЗпП України відповідач повідомив вперше позивача тільки 14 травня 2014 року, дане повідомлення було ним отримано 21 травня 2014 року, а 04 червня 2014 року він звернувся до суду з позовною заявою про внесення змін до трудової книжки та причини формулювання.

При таких конкретних обставинах суд вважає причину пропуску строку звернення до суду позивачем поважною та поновлює йому такий строк.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, у зв,язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з відповідача ТОВ БП "Азовмашпром" підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., як за спір немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" - задовольнити.

ОСОБА_1 поновити строк звернення з позовом до суду.

Визнати формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням таким, що не відповідає чинному законодавству.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю багатопрофільне підприємство "Азовмашпром" змінити формулювання причини звільнення а саме звільнити ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та внести відповідні зміни в запис про звільнення до трудової книжки.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю багатопрофільного підприємства "Азовмашпром" на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243грн.60коп. (дві сорок три грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.