АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5715/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2392/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В, Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування ВМІ/612327 від 07.09.2009 року, укладений між дарувальницею ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_4, яким ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, встановивши за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

По справі встановлено, що 07 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність безоплатно квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Дробітко В.В. 07 вересня 2009 року та зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 3606362.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Опікуном призначено її сестру ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У випадках, передбачених ст. 67 ЦК України, ст. 39 ЦПК України, з вимогою про захист цивільних прав та інтересів підопічного, має право звернутись опікун.

До вимог про розірвання договору дарування застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 5 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про застосування позовної давності, вважав, що її перебіг почався для позивача з моменту укладення договору дарування 07 вересня 2009 року, що є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки позивач ОСОБА_2 представляє інтереси ОСОБА_3, яка в силу ст. 41 ЦК України, ст. 29 ЦПК України не має цивільної процесуальної дієздатності, суд першої інстанції відповідно до змісту ст. 67, ч. 2 ст. 225, ч. 1 ст. 261 ЦК України мав встановити коли про порушення прав підопічної дізнався або повинен був дізнатись опікун, як особа, що має певний правовий статус та повноваження щодо захисту цивільних прав та інтересів недієздатної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 набула прав та обов'язків опікуна ОСОБА_3 з моменту набрання чинності рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 липня 2014 року, і з цього часу вона як опікун зобов'язана вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної.

Позов до суду про визнання недійсним договору дарування, укладеного підопічною 07 вересня 2009 року, ОСОБА_2 подала 08 вересня 2014 року - в межах річного строку позовної давності.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, виходить з наступного.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначено в ст. 203 ЦК України, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Як вбачається з акту судово-психіатричного експерта № 169 від 12 березня 2015 року, на момент укладення договору дарування 07 вересня 2009 року ОСОБА_3 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді розладу особистості та поведінки органічного походження комбінованого ґенезу (атеросклеротична, токсична енцефалопатія) з когнітивними порушеннями, що істотно впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а, отже, вчинений нею правочин не відповідає вимогам ст. 30, ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано недієздатною внаслідок стійкого психічного розладу у вигляді помірної вираженої деменції внаслідок хвороби Альцгеймера. Ступінь недоумства у ОСОБА_3 є таким, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За правилами ст. 225 ЦК України правочин, вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи або її опікуна, у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними вимоги опікуна ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року - скасувати та постановити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 в інтересах недієздатної ОСОБА_3, - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 07 вересня 2009 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори 07 вересня 2009 року, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 07 вересня 2009 року за № 3606362.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ О.І. Обідіна

В.П. Пікуль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко