АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1825/15 Головуючий 1 інст.- Омельченко Н.І.
Справа № 2/643/8/14 Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів - Шпарага О.О.,Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа територіальна громада в особі Харківської міської ради про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

встановила :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням всіх уточнень, просила поділити домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №3060 від 19.12.2013 року та виділити їй в натурі у житловому будинку літ. «А» у квартирі №2 приміщення літ.2-6, площею 18,1 кв. м. та приміщення літ. 2-7, площею 13,4 кв. м. для створення ізольованої квартири площею 31,5 кв. м.; з надвірних будівель виділити сарай літ. «Л»; виділити у загальне користування із ОСОБА_2 вбиральню літ. «Н», ворота №2, хвіртку №4, частину замощення, огорожу №3-7; перерозподілити ідеальні долі співвласників будинку та вважати, що ОСОБА_4 буде належати 17/100 частин домоволодіння замість 21/100 частин, ОСОБА_2 замість 20/100 частин замість 21/100, ОСОБА_3 - 63/100 замість 58/100; встановити порядок користування земельною ділянкою площею 2932 кв. м. відповідно до варіанту експертизи, який передбачає найбільшу ізоляцію частини земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3, з переносом гаражу «М» на його ділянку, залишивши у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки з окремим заїздом у двір зі сторони АДРЕСА_1; усі вказані у другому варіанті експертизи переобладнання в приміщеннях літ.2-6 і 2-7, виділених позивачу для створення ізольованої квартири з облаштуванням входу вона згодна здійснити за свій рахунок.

ОСОБА_2 подала до суду уточнений зустрічний позов, справу за яким ухвалою суду першої інстанції від 03.12.2014 року залишено без розгляду за заявою про це позивача.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до них відмовити, посилаючись на те, що рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального, процесуального та морального права.

У своїх апеляційних скаргах зазначають, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності. За ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 25 грудня 2008 року зареєстровано 21/100 частину, за ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 02 лютого 1998 року №3-771 зареєстровано 58/100 частин і за ОСОБА_4 згідно із договором дарування від 11 вересня 2008 року також 21/100 частина.

Домоволодіння з надвірними будівлями складається із двох житлових будинків: житлового будинку літ. А-1, який знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і житлового будинку літ.Д-1, що знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_3, тобто між ними склався фактичний порядок користування.

Спірна 21/100 частина домоволодіння , яка за договором дарування перейшла до ОСОБА_4, яка є уродженкою м. Слов`янська Донецької області та з часу його придбання не оселялася у ньому і не мала на це наміру, хоча жодних перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цьому не чинили.

Крім того вказують, що ухвалами районного суду призначалися судові будівельно-технічні експертизи, у остаточному висновку експертизи за №3060 від 19.12.2013 року зазначено, що поділити в натурі будинок літ. А на три однокімнатні квартири у повній відповідності до розміру ідеальних часток кожного співвласника з дотриманням діючих нормативів не надається можливим і лише 2 кімнати, які були виділені позивачці, відповідають необхідним вимогам.

Виходячи з наведеного вважають, що висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, а дані, що містяться у ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Наголошують на тому, що суд вправі покласти висновки експерта в основу свого рішення, або мотивувати свою незгоду з ними, проте, судом першої інстанції не обґрунтовано чому саме обраний ним варіант підлягає затвердженню і чи відповідає він інтересам сторін та не порушує прав власників.

Звертають увагу, що висновок експерта передбачає зміну часток співвласників, але ті що зазначені у висновку відрізняються від тих, що зазначені в рішенні чуду.

Вважають, що зменшення ідеальних часток є суттєвим, тому жоден із варіантів не може бути прийнятий судом.

Крім того, обидва варіанти розподілу житлового будинку мають суттєві недоліки, а саме великий обсяг переобладнань та перепланувань, при яких зачіпаються інтереси усіх сторін.

Стверджують, що експерт надає варіант, який залишає частину земельної ділянки у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також ізольовану частину для кожної з них за рахунок землі, якою користувався ОСОБА_3 та на якій знаходяться належні йому дерева, споруди, зокрема гараж, який він повинен перенести, проте суд питання щодо можливості перенесення та його згоду на це не обговорював.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 про поділ домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно другого варіанту, запропонованого в експертному висновку, суд першої інстанції, виходив із того, що цей варіант потребує менше переобладнань житлового будинку. При цьому, суд перерозподілив ідеальні частки в праві власності і стягнув грошову компенсацію.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає, суд не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Судовим розглядом установлено, що садиба розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності трьом співласникам ОСОБА_3 - 58/100 частини, ОСОБА_4 -21/100 частини та ОСОБА_2-21/100 частини.

Згідно з технічним паспортом на зазначену садибу, вона складається з двох житлових будинків літ. «А-1» забудови 1936 року, який знаходиться в незадовільному стані з прибудовою літ.»А-1-1» забудови 1963 року, яка знаходиться в задовільному стані та житлового будинку літ. «Б-1» забудови 1963 року з прибудовою літ. «д» який також знаходяться в задовільному стані.

Співвласники садиби ОСОБА_2 (21/100 частини) і ОСОБА_3 (58/100 частини) фактично користувались житловими будинками і прибудовами до них в наступному порядку: ОСОБА_2 частиною житлового будинку літ. «А-1» , ОСОБА_3 частиною житлового будинку літ. «А-1» і в цілому житловим будинком літ. «Б-1». Співвласник ОСОБА_4 отримавши в дар 21/100 частини садиби не проживала і не користувалась нею.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 просила суд провести поділ садиби за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 3060 від 19 грудня 2013 року, згідно з яким її частина зменшується з 21/100 до 13/100 (том.-1, а.с.173), при цьому позивач чомусь зазначає в уточненій позовній заяві (том -2 , а.с.58-60) , що її частина буде складати 17/100 .

Разом з тим зменшується частина і співвласника ОСОБА_2 замість 21/100 її частина буде складати 17/100, при цьому позивач чомусь вважає, що її частина буде дорівнювати 20/100.

При значному зменшенні частин вищевказаних співвласників ОСОБА_4 і ОСОБА_2, значним є збільшення частини ОСОБА_3, яка замість 58/100 складатиме 70/100 , а на думку позивача чомусь 63/100.

Незважаючи на визначені за другим варіантом експертизи розміри частин співвласників ОСОБА_4 - 13/100 замість 21/100, ОСОБА_2-17/100 замість 21/100 і ОСОБА_3 -70/100 замість 58/100, суд першої інстанції постановляючи рішення в мотивувальній частині рішення зазначив правильно розмір частин співвласників у разі перерозподілу, а в резолютивній частині рішення визначив частини співвласників у розмірах визначених позивачем в позовній заяві: ОСОБА_4 - 17/100 замість 13/100, ОСОБА_2-20/100 замість 17/100 і ОСОБА_3 -63/100 замість 70/100.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Позивач ОСОБА_4 звернулась із позовом про поділ садиби за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 3060 від 19 грудня 2013 року.

Як вбачається зі змісту висновку експертизи, житловий будинок літ . «А-1» , який підлягає поділу між всіма співвласниками 1936 року побудови, має 58 % фізичного зносу і знаходиться в незадовільному стані (том-1, а.с.161). Поділити на три однокімнатні квартири у повній відповідності до розміру ідеальних часток кожного співвласника з дотриманням діючих нормативів не надається можливим (будинок має тільки одну житлову кімнату площею більшою за 15 кв.м., яку можна було би виділити в окрему однокімнатну квартиру (том-1,а.с.167).

При цьому , далі в своєму висновку експерт зазначає, що оскільки будинок не є ветхим або аварійним та має три повноцінні житлові кімнати і достатньо припадає площі на частки співвласників, то можливо запропонувати на розгляд суду варіанти виділу в натурі часток співвласників з відхиленням від ідеальних часток (том-1,а.с.168).

І перший і другий варіанти судової будівельно-технічної експертизи вимагають великого обсягу перепланувань та переобладнань, при яких зачіпаються інтереси всіх сторін, влаштування двох перегородок та демонтаж однієї в дерев»яному будинку при незадовільному стані його конструкцій, влаштування господарської зони для першого співвласника та перенесення всього інженерного обладнання з одних приміщень в інші для другого співвласника (том -1, а.с.171,173).

Роботи по влаштуванню та переобладнанню інженерних мереж та всі загально будівельні роботи повинні проводитися у відповідності до проектної документації, що має бути розроблена спеціалізованими проектними організаціями, які мають відповідні ліцензії (том-1, а.с.173).

Здійснення переобладнання й перепланування в будинку потребує отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, передбачених ст. 152 ЖК УРСР.

У пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз»яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні.

Отже, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно висновку експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, так як така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 309 ЦПК України суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів відповідачів належним чином не перевірив, прийняв до уваги варіант судової будівельно-технічної експертизи, який погіршує умови експлуатації будинку, призводить до порушення прав співвласників - відповідачів, про що зазначено в апеляційних скаргах, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову з урахуванням другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2013 року.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач в порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України не довів ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог і не надала ні суду першої ні апеляційної інстанцій дозвіл на виконання будівельних робіт, проектної документації, дозволу місцевої влади та погодження органів санітарного, пожежного контролю і газового господарства.

З огляду на вищезазначене, а також на те, що поділ будинку не можливий відповідно до часток співвласників у праві спільної власності і відповідачі не згодні на грошову компенсацію за рахунок зменшення їх частки у праві власності, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог і усунути порушення, допущенні судом першої інстанції.

Оскільки, є неможливим ухвалення рішення про поділ житлового будинку, відповідно не можуть бути задоволені вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Керуючись ст. 363, 364,367,391ЦК України, ст..152 ЖК УРСР, ст. 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2014 року-скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа територіальна громада в особі Харківської міської ради про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -