АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Заводян К.І. Половінкіної Н.Ю.

секретаря: Давньої Я.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину будинковолодіння та частину нежилого приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Посилався на те, що з 26.01.1985 по 10.04.2006 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2014 року було розірвано. З дати реєстрації шлюбу по дату подання позовної заяви їхня сім'я постійно проживала та проживає за адресою АДРЕСА_1, веде спільний сімейний бюджет та господарство, проводила дії для покращення умов проживання їхньої сім'ї, утримувала та займалась вихованням їхніх дітей. У період з січня 1985 року проводилась реконструкція будинковолодіння по АДРЕСА_1 загальною площею - 84, 6 кв. м., який було зареєстровано на відповідачку. Зазначав, що вся процедура реконструкції будинковолодіння проводилась за їхні спільні сімейні грошові кошти. Відповідно до звіту № 21/14 від 04.03.2014 вказане будинковолодіння було добудовано та збільшилось на 72/100 ідеальних долей, а саме : 2-й поверх площею -109, 1 кв. м., прибудоване приміщення 1-го поверху площею 39, 5 кв.м, збудований гараж літера «Б», збудований сарай літера «В», збудований навіс літера «Г», збудована огорожа №1.

№ 22ц-794/1090/15 Головуючий у І інстанції Асташев С.А.

категорія 2/5 доповідач Бреславсьеий О.Г.

З метою поліпшення фінансово - соціального становища сім'ї у 2007 році ними було прийнято рішення про купівлю за спільні сімейні кошти нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_2 для влаштування магазину, офісного приміщення для надання послуг різноманітного характеру. Згідно договору купівлі - продажу від 05.09.2007 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_5 нежиле приміщення у рівних частинах, а саме по ? ідеальній частці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Разом з тим, відповідачка особисто без його згоди 01.10.2007 підписала договір відновлювальної кредитної лінії № 58 та 02.10.2007 разом з ОСОБА_4 уклали іпотечний договір № 58, предметом якого стало вказане нежиле приміщення.

Оскільки особистої згоди на укладення іпотечного договору він не надавав та є реальна загроза відчуження майна, яке нажите за час спільного проживання з відповідачкою, просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім'єю з квітня 2006 року по квітень 2014 року, а також визнати право спільної сумісної власності на ? частину нежилого приміщення за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 215,10 кв.м, та на 72/100 ідеальних долей будинковолодіння по АДРЕСА_1 загальною площею 238,4 кв.м. з належними надвірними спорудами.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4, ПАТ «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину будинковолодіння та частину нежилого приміщення задоволено частково.

Встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 72/100 ідеальних долей будинковолодіння №13 по АДРЕСА_1 загальною площею 238, 4 кв. метрів з належними надвірними спорудами.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції, неналежним чином дослідивши всі матеріали справи, надав перевагу запереченням третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» щодо спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Водночас, не давши належної оцінки доказам позивача про те, що він та ОСОБА_3 з 1985 року проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство, придбали спільне нерухоме майно, добудували житловий будинок, виховували та утримували дітей та племінника.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на ? частину нежилого приміщення, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, ч.1,2 ст. 21 СК України, виходив із того, що позивачем на виконання зазначених положень законодавства не надано суду безспірних доказів того, що він з відповідачкою ОСОБА_3 у період з квітня 2005 року до квітня 2014 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Також зазначив, що до реєстрації шлюбу з відповідачкою позивач у період з 1985 року по квітень 2006 року перебував в зареєстрованому шлюбі з нею ж.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки їх суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

У той же час, як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 у період з 26 січня 1985 року до квітня 2006 року.

Рішенням Садгірської районної ради м. Чернівці № 23/2 від 23.03.2004 надано дозвіл ОСОБА_3 на будівництво та реконструкцію в будинковолодінні по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.07.2007 та витягу Чернівецького КОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 459/10 від12.06.2007 власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 Рішення про реєстрацію права власності прийнято 20.07.2007 (а.с. 17,18)

З довідки КЖРЕП 15 № 2587 від 16.08.2012, довідки органу самоорганізації населення Садгірського району м. Чернівці від 01.11.2012 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у житловому будинку по АДРЕСА_1, спільно проживає з сім'єю і спільно ведуть домашнє господарство (а.с.11,12).

З витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 329/9 від 12.09.2006 вбачається, що ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є рідним племінником позивача, дана обставина визнається сторонами, оскільки не оспорюється (а.с.15,16).

Показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_7 даними в суді першої інстанції підтверджено ту обставину, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квітня 2006 року по квітень 2014 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю, вели спільне господарство, сімейний бюджет, виховували двох дітей та племінника.

Згідно з договором купівлі-продажу спірну ? частину нежилого приміщення загальною площею 215,10 кв.м , розташованого в АДРЕСА_2 придбано 05 вересня 2007 року, тобто після розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_9.

01.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 58, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 77000 доларів США.

02.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 58, предметом якого стало нежиле приміщення загальною площею 215,10 кв.м за адресою АДРЕСА_2.

Між тим, суд першої інстанції належної оцінки зазначеним доказам не дав і не врахував, що на випадок, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, застосовуються ст. 74 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, зазначених вимог закону не врахував; належним чином не перевірив доводів і заперечень сторін та наданих ними доказів щодо проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу й набуття ними спірного майна за час спільного проживання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на ? частину нежилого приміщення, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове. А у решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2015 року в частині задоволенні позову частково та відмови у встановленні факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім'єю з квітня 2006 року по квітень 2014 року; відмови у визнанні права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ? частину нежилого приміщення, загальною площею 215,10 кв. м у будинку АДРЕСА_2 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу однією сім'єю з квітня 2006 року по квітень 2014 року

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ? частину нежилого приміщення, загальною площею 215,10 кв. м у будинку АДРЕСА_2

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :