У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу, -

в с т а н о в и л а :

Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна" (далі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») 19 грудня 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Рішенням Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 38871 грн. 39 коп. в рахунок відшкодування шкоди у порядку регресу та 388 грн. 71 коп. судового збору.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на неправомірність застосування судом норми ч. 1 ст. 1191 ЦК України, яка регулює право зворотної вимоги (регресу), яке має особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою до винної особи.

Вважає, що оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення страхового відшкодування з нього , особи, з вини якої заподіяно шкоду, то в даному випадку виник спір щодо відшкодування збитків в порядку суброгації, а не в порядку регресу.

Стверджує, що в даному випадку застосуванню підлягає ст. 993 ЦК України, яка встановлює перехід права вимоги до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, і на яку покликається як на підставу своїх позовних вимог ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у поданій позовній заяві.

Зазначає про порушення позивачем строку позовної давності та вказує, що в даних правовідносинах перебіг строку позовної давності розпочався з моменту виникнення права вимоги у потерпілого (моменту виникнення страхового випадку), тобто, з грудня 2009 року, а не з моменту виплати страхового відшкодування.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, а доводи на яких ґрунтується апеляційна скарга надуманими та недоведеними.

Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ„АСК „ІНГО Україна" є вимогами не суброгаційного, а регресного характеру і строк позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли позивач виплатив страхове відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 13 травня 2009 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ТОВ «ІЛТА» був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, оформлений полісом № 25058 6719, предметом якого є страхування автомобіля «PEUGEOT PARTNER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

02 грудня 2009 року на 78 км автодороги Городище-Рівне сталася дорожньо- транспортна пригода за участю вказаного автомобіля та автомобіля «Опель» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобіль «PEUGEOT PARTNER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Рівненського міського суду від 24 грудня 2009 року ОСОБА_1 В.В. був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності.

06 листопада 2012 року позивач провів виплату ТОВ «ІЛТА» страхового відшкодування на суму 63861 грн. 39 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва по справі № 910/7101/14 від 17 червня 2014 року з ПАТ «Український страховий дім», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 (поліс № ВС/4753486), на користь ПАТ «АСК «ІНГО Україна» було стягнуто в межах ліміту страхової відповідальності 24 990 грн. страхового відшкодування.

Як визначено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що до страховика переходить право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Зважаючи на те, що після виплати страхового відшкодування у вказаній сумі правомірно отримало право зворотної вимоги до відповідача, відповідальність якого встановлена, за завдану шкоду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з останнього на користь позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу 38871 грн. 39 коп.

Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом норм матеріального права, оскільки суд правильно визначив правовідносини сторін та застосував норми матеріального права що регулюють ці правовідносини.

Відповідно до роз"яснень, наведених у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття „регрес" та „суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов"язанні (заміна активного суб"єкта) зі збереженням самого зобов"язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов"язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України „Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Враховуючи вищенаведене колегія судів апеляційного суду приходить до висновку, що за відсутності заміни осіб у наявному зобов"язанні зі збереженням самого зобов"язання, позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» є вимогами не суброгаційного, а регресного характеру і строк позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли позивач виплатив страхове відшкодування (06 листопада 2012 року), а не з моменту виникнення страхового випадку (02 грудня 2009 року).

За таких обставин висновок суду першої інстанції, що за регресними зобов"язаннями перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов"язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування, є обґрунтованим.

Тобто, обчислення строку позовної давності у даному випадку починається від 06 листопада 2012 року і триває відповідно до ст. 257 ЦК України три роки, а відтак, строк позовної давності позивачем не було пропущено.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

Н.М. Ковальчук