УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою приватної фірми «Валентина» на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни,

за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України, правонаступником якої є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року приватна фірма «Валентина» (далі - ПФ «Валентина») звернулась до суду із вказаною скаргою та просила:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Г. (далі - державний виконавець) щодо передачі нежитлового приміщення загальною площею 819,1 кв. м із надбудовою другого поверху та прибудовою, яке реконструйоване з нежитлового приміщення площею 135,6 кв. м на площі Незалежності, 8 у м. Суми стягувачу ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення боргу;

- скасувати постанову про передачу майна стягувачу ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення боргу від 24 лютого 2015 року № 40775366, винесену державним виконавцем.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що 18 листопада 2013 року старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40775366 з примусового виконання виконавчого листа від 15 березня 2013 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ПФ «Валентина» боргу на користь ПАТ «Альфа-Банк», а 18 лютого 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на належне ПФ «Валентина» нежитлове приміщення загальною площею 819,1 кв. м із надбудовою другого поверху та прибудовою, яке реконструйоване з нежитлового приміщення площею 135,6 кв. м в м. Суми на площі Незалежності, 8.

30 вересня 2014 року державним виконавцем призначено суб'єкта оціночної діяльності для визначення вартості арештованого майна. Відповідно до висновку незалежної оцінки майна від 20 жовтня 2014 року вартість зазначеного майна становить 5 304 000 грн.

17 листопада 2014 року державним виконавцем направлено на адресу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України документи для організації реалізації вказаного майна, шляхом проведення прилюдних електронних торгів, втім 18 грудня 2014 року електронні торги з реалізації вказаного майна не відбулись і державним виконавцем 26 грудня 2014 року майно було уцінено на 15 %, після чого стартова ціна на других торгах становила 4 508 400 грн.

Другі електронні торги не відбулись, про що складено протокол № 48096 від 31 січня 2015 року, у зв'язку з чим 10 лютого 2015 року стягувач подав заяву про залишення зазначеного майна за собою.

24 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а 25 лютого 2015 року - постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що на прилюдних торгах реалізовувалось майно не за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а за рішенням суду про стягнення заборгованості, і до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження», проте передаючи спірне майно стягувачу в рахунок погашення боргу, державний виконавець на порушення вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» не провів повторної уцінки спірного майна, ПФ «Валентина» просила задовольнити скаргу.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу про часткове задоволення скарги.

Визнано неправомірною постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 лютого 2015 року № 40775366, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою Асею Назимівною, відповідно до якої ПАТ «Альфа-Банк» передано в рахунок погашення боргу ПФ «Валентина» нежитлове приміщення загальною площею 819,1 кв. м із надбудовою другого поверху та прибудовою, яке реконструйоване з нежитлового приміщення площею 135,6 кв. м на площі Незалежності, 8 у м. Суми , вартістю 5 304 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, Державна виконавча служба України (далі - ДВС України) звернулася до суду з касаційною скаргою.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2015 року залучено до участі у цій справі правонаступника ДВС України - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який є правонаступником ДВС України, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

За приписами ч. ч. 8, 9 ст. 62 вказаного Закону у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

При цьому виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-238цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та частково задовольняючи скаргу ПФ «Валентина», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про передчасність постанови державного виконавця від 24 лютого 2015 року про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, оскільки у порушення вимог ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» не було проведено повторної уцінки майна, що призвело до порушення права боржника, як сторони виконавчого провадження, на участь у торгах після повторної уцінки.

Доводи касаційної скарги стосовного того, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки має здійснюватися із урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» не заслуговують на увагу, оскільки державним виконавцем передано на реалізацію належне ПФ «Валентина» нерухоме майно, арештоване державним виконавцем у порядку виконання рішення суду про стягнення боргу.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України, правонаступником якої є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська