АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1020/2015 Єдиний унікальний номер справи: 666/6975/14-ц Категорія: 46 Головуючий у 1-ій інстанції: Поливяний В.М.
Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Бугрика В.В.

Полікарпової О.М.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.03.2015 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 вересня 2013 року, що набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами, дитина проживає разом з матір'ю, ОСОБА_5

Позивач зазначав, що він постійно проживає за кордоном в м. Купертіно, США, в місті Херсоні буває рідко, власного житла у місті не має і його участь у вихованні дитини зводиться лише до нетривалих спільних прогулянок містом. Забирати дитину на час літніх та зимових канікул до місця свого проживання не має можливості, оскільки відповідачка проти цього заперечує.

За таких обставин, позивач просив зобов'язати відповідачку не чинити перешкод у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: спільний відпочинок за межами м. Херсона, а також за межами України в період шкільних літніх канікул протягом 60 календарних днів починаючи з 05 червня по 05 серпня включно кожного року та протягом 10 днів зимових канікул в січні місяці з 01 по 10 січня включно щорічно; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку; зобов'язати відповідачку за три дні до дня його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це не пізніше наступного дня з дня настання таких обставин.

В ході розгляду справи позивач надав заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив також зобов'язати відповідачку надавати нотаріально засвідчене клопотання на оформлення проїзного документа дитини ОСОБА_6 для виїзду за межі України в його супроводі в період шкільних літніх та зимових канікул та надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини з України в період шкільних літніх та зимових канікул в його супроводі із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, інші позовні вимоги залишив без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.02.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_4 у визначені спільного відпочинку його з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межами міста Херсона та за межами України, суд першої інстанції виходив з того, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у його спілкування з сином та визначення необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_5 перешкоджає йому спілкуватися із дитиною, або обмежує його батьківські права в цьому.

Колегія суддів вважає, що дані висновки суду є правильними, оскільки вони зроблені відповідно до зібраним доказам та вимогам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано 27 вересня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона.

Після розірвання шлюбу син, ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач проживає в м. Купертіно, США.

Відповідач у добровільному порядку не надає позивачеві згоди на виїзд їх сина за кордон.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Із висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Херсоні ради № 2-49/828 від 27.04.2015 року, наданого в ході апеляційного розгляду справи вбачається, що дитина -ОСОБА_6 має підвищену тривожність, нестійку увагу, агресію в зв'язку з чим була проведена психодіагностика його психологічного стану. В ході якої було з'ясовано, що обговорення з дитиною факту можливого виїзду до батька без присутності матері, викликає у дитини паніку, острах розлуки з мамою та протест.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моралі та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

На підставі наведеного та з урахуванням того, що позивач не має власного житла у США, проживає в орендованому житловому приміщенні, строк оренди якого спливає 30 вересня 2015 року, за відсутності доказів щодо офіційних доходів позивача для забезпечення тривалого перебування дитини поза межами України, офіційності проживання позивача на території США, відсутність будь - якого зареєстрованого місця проживання позивача, як на території України, так і на території інших держав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення позивачеві спільного відпочинку з сином за межами м. Херсона, та за межами України двічі на рік під час шкільних літніх та зимових канікул буде суперечити інтересам дитини, оскільки дитина при обговоренні питання можливого виїзду його за кордон демонструє тривожність, не бажає розлучатися з матір'ю на тривалий час, а визначення судом такого способу спілкування батька з сином може поставити дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків,з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо того, що відповідачка чинить йому перешкоди у необмеженому спілкуванні з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку. Навпаки, в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача не заперечував, що позивач не позбавлений права спілкуватися з дитиною у зазначений ним спосіб. Такі пояснення узгоджуються і з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Херсоні ради, з якого слідує, що зустрічі батька з сином ОСОБА_7 на території України, а саме в м. Херсоні відбуваються постійно, іноді двічі на рік, коли батько приїздить до м. Херсона в гості до своєї матері. Крім того, за бажанням ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_6 постійно спілкується зі своїм батьком, без обмежень у часі, засобом інтернетного зв'язку, по скайпу.

У зв'язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів тому, що ОСОБА_5 чинить йому перешкоду у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Доводи апеляційної скарги як такі, що висновки суду не спростовують на увагу не заслуговують, а тому підлягають відхиленню.

Посилання позивача на те, що суд не прийняв до уваги ті обставини, що між позивачем та його сином склалися гарні стосунки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі доводи позивача спростовані матеріалами справи, а саме висновком органу опіки та піклування в якому зазначено, що після спілкування батька з сином щодо обговорення питання виїзду за кордон, стан дитини погіршувався: з' являлася замкненість або агресія.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: