Справа № 755/9253/15-ц
"24" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Бородіні А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення, -
В квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення посилаючись на те, що вона є власником та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Відповідач не зареєстрований в спірній квартирі, але проживає та постійно порушує правила співжиття, чим фактично робить неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд усунути їй перешкоди у користуванні її квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).
Довідкою Форма № 3 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані та проживають, крім неї, також її донька ОСОБА_4 та малолітні онуки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.7). Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрований, але постійно проживає.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач вчиняє постійні сварки позивачем, що унеможливлює спільне проживання.
З копії постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний матеріал за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 85 грн. (а.с.25).
Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що в квартирі постійно проживають її малолітні онуки, які проживаючи в квартирі бачать всі ці сварки та конфлікти, які відбуваються з боку відповідача, що негативно впливає на психіку, поведінку та самопочуття дітей. Крім того, 06 січня 2015 року під час чергової сварки відповідач завдав їй тілесні ушкодження, в зв'язку з чим вона змушена була звернутись до міліції.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також у ст. 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що знайомий з позивачем більше п'яти років. Рік тому він був в квартирі позивача та бачив як відповідач вдарив ногою налічнік, який розвалився. Не бачив як відповідач бив позивача.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В судове засідання відповідач не надав докази, які б спростовували докази позивача, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» п.17 роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
В судовому засіданні достовірно встановлено, що до відповідача не застосовувались заходи попередження або заходи громадського впливу, при наявності яких суд мав би можливість виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення.
Враховуючи те, що відповідач постійно вчиняє сварки, руйнує та псує жиле приміщення, чим порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому вчинення всіх вищевказаних дій та в разі, якщо будуть вчинятися такі дії відповідач підлягатиме виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Оскільки, квартира АДРЕСА_1 для відповідача є єдиним місцем для його проживання, крім того, до відповідача не застосовувались заходи попередження судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, тому суд вважає, що відповідача неможливо на даний час виселити з квартири АДРЕСА_1.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК Української РСР, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 10, 58, 60, 131, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселеннявідмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя