Справа № 465/2-2870/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/27/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Тропак О.В.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Науменко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2013 року у справі за позовом військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Академії сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення осіб без надання їм іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2013 року позов задоволено. Ухвалено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з кімнати АДРЕСА_1 у м. Львові.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність, необгрунтованість, неповне з'ясування обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що вселення в гуртожиток пройшло за адміністративним рішенням начальника "Військового інституту при національному університеті "Львівська політехніка" на підставі листа посадової особи за вих.№ 37/7/204 від 25 червня 2001 року, а саме, заступника командувача військами ЗОК, що не взято судом до уваги. Вважає, що він та члени його сім'ї мають право на проживання в гуртожитку, оскільки відповідно до п.1.2 "Інструкції щодо організації надання житлової площі в гуртожитках ЗСУ" дружина ОСОБА_5 є державним службовцем МО і не втратила на момент позову правового зв'язку з відомством, яке надало їй гуртожиток. Крім того, в кімнаті ще проживає двоє малолітніх дітей, однак не було заслухано думку органу опіки та піклування з приводу виселення з гуртожитку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі та заперечення проти мотивів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 127 ЖК України гуртожитки, як жилі приміщення призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

За приписами ст. ст. 128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надану жилу площу.

Встановлено, що будівля, яка знаходиться у АДРЕСА_3 перебуває на балансі Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П.Сагайдачного.

03 липня 2001 року адміністрацією Академії Сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, відповідачам на підставі листа посадової особи за вих.№37/7/204 від 25 червня 2001 року, а саме, заступника командувача військами ЗОК, було дозволено тимчасове проживання у гуртожитку без реєстрації. Будь-які рішення про надання житлової площі в гуртожитку, а відтак і спеціальний ордер відповідачам не видавались. А відтак, відповідачі вселились в кімнату АДРЕСА_1 без належних на те правових підстав.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі на час поселення в гуртожиток, проживання у такому і на даний час не були і не є працівниками Академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, зареєстровані у іншому житловому приміщення за адресою АДРЕСА_2, та перебувають на квартирному обліку на загальних підставах з 31.08.1999 року, як такі, що потребують покращення житлових умов.

21.04.2011 року позивач звертався до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення кімнати у гуртожитку протягом двох місяців. Проте, відповідачі у встановлений термін кімнату НОМЕР_1 не звільнили, що підтверджується довідкою №340/г від 26.07.2011 р., виданою завідвачем гуртожитку Академії сухопутних військ ім.Гетьмана Петра Сагайдачного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався приписами ст. ст. 128, 129 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.1986р. з наступними змінами, відповідно до яких, жила площа в гуртожитку надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і на його підставі громадянинові видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

А за приписами ст. 99 ЖК України, тимчасові жильці не набувають самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання.

Тому висновки суду першої інстанції, що відповідачі підлягає виселенню із спірного приміщення є правильними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2013 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Тропак О.В.