Єдиний унікальний номер 725/1126/15-ц
Номер провадження 4-с/725/11/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Іщенко І. В.

при секретарі: Берекеля О.В.

за участю:

представника скаржника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції , -

ВСТАНОВИВ :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції

Посилався на те, що 18.02.2015 року представником банку у приміщенні ДВС було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №46500741 від 14.02.2015 року на підставі виконавчого листа №725/3492/14ц, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 вкладу та нарахованих відсотків у повному розмірі, а саме у сумі 115236, 69 доларів США та витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 3664 грн. 00 коп.

Крім того, представником відповідача були отримані постанови про арешт коштів боржника від 14.02.2015 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2015 року.

Із вказаними постановами скаржник не погоджується та вважає їх такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Так, у вказаних постановах зазначено, що арешт накладається в кошти та майно в сумі 3289519 грн. 52 коп., що фактично призвело до забезпечення суми стягнення у подвійному розмірі.

Крім того, виконавцем не було враховано, що ПАТ КБ «Приватбанк» як банківська установа має зобовязання перед третіми особами, а тому накладення арешту на його рахунки може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Просив визнати протиправними та незаконними дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ в частині одночасного винесення постанови про арешт коштів боржника від 14.05.2015 року по виконавчому провадженню №46500741 та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2015 року по ВП №46500741 та скасувати їх.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Стягувач та представник відділу Державної виконавчої служби у судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріли скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У (з наступними змінами) «Про виконавче провадження».

Так, згідно з ч. 1, п. 5 ч. 3 Закону № 606-Х1У державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з поданої до суду скарги, боржник по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем одночасно було накладено арешт на його майно та рахунки в банках.

Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.09.2014 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 вклад та нараховані відсотки у сумі 115236,29 доларів США та витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 3654 гривень.

Вказане рішення суду набрало законної сили та є чинним.

В подальшому, 05.01.2015 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 зазначених сум, на підставі якого 14.02.2015 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

У відповідності до ч.1, ч.3 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частинами 1-3 ст. 57 зазначеного Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як було встановлено судом, 14.02.2015 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції одночасно з відкриттям виконавчого провадження №46500741 було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.6). Оскаржуваною постановою було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №0101 в Управління НБУ в Дніпропетровській області, МФО 305006 та належать боржнику ПАТ КБ «Приватбанк».

Ознайомившись із змістом оскаржуваної постанови, суд зауважує, що при її винесенні державним виконавцем були порушені вимоги ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в її резолютивній частині відсутні відомості щодо накладення арешту на кошти виключно у розмірі суми стягнення.

Таким чином, державним виконавцем було накладено арешт на всі кошти, наявні на зазначеному рахунку, що зі слів представника банку становить не менше 600 000 000 гривень, а отже може призвести до порушення прав та інтересів третіх осіб, які також перебувають у певних правових відносинах з банком.

Крім того, державним виконавцем одночасно 14.02.2015 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження ( а.с.7). Зазначеною постановою було накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику ПАТ КБ «Приватбанк» в межах суми звернення стягнення: 3289519 грн. 52 коп.

Із мотивувальної частини постанови видно, що арешт накладено на майно боржника з урахуванням вимог ст.66 Закону на загальну суму боргу 3289519 грн. 52 коп., з урахуванням суми виконавчого збору (299041,88 грн.) та можливих витрат на організацію та проведення виконавчих дій (58,84 грн.).

Разом із тим, такі дії державного виконавця суд вважає неправомірними з огляду на наступне.

Так, за змістом ст.27 Закону України про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (ч.1 ст.28 Закону).

Однак, у даному випадку постанову про накладення арешту на майно боржника було винесено одночасно з відкриттям виконавчого провадження, а отже у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для визначення суми виконавчого збору та вчинення дій по забезпеченню його стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи положення даної статті, суд зауважує, що державним виконавцем будь-якими доказами не було підтверджено правомірності своїх дій, а також не надано суду доказів, що стягувач у заяві про відкриття виконавчого провадження одночасно просив накласти арешт на майно боржника.

Суд також враховує розяснення надані Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг та рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до яких при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 57, 58,59, 383, 387, 208-210,231-232 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 14.05.2015 року по виконавчому провадженню №46500741 та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2015 року по ВП №46500741 неправомірними та скасувати їх.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко