АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4166/15 Справа № 202/8820/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру та встановлення порядку користування житловим приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира належить їм та відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності в рівних частках. Відповідачка перешкоджає користуватися позивачам спірною квартирою, а тому з урахуванням доповнень до позовної заяви, вони просили усунути перешкоди та вселити їх до квартири АДРЕСА_1, встановити порядок користування зазначеною квартирою.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 були задоволені. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1

Вселено позивачів у спірну квартиру. Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 - виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування житлову кімнату (приміщення № 8), площею 17,3 кв.м.; виділено ОСОБА_2 в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 10,4 кв.м.

Всі інші приміщення квартири АДРЕСА_1, а саме коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та балкон, суд залишив у спільному користуванні сторін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Положеннями ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ч.1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», пунктом 14 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачі, як законні співвласники, мають право володіння та користування часткою спірного майна.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дочкою та онуком відповідачки.

Сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло № від 24 січня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 24 січня 1986 року №3/151-96 (а.с.58).

Відповідно до інформації, наданої КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 12963 від 21 листопада 2014 року, в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_1, містяться відомості щодо права власності за ОСОБА_3 на 1/3 частку вказаної квартири на підставі зазначеного свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1996 року (а.с.51) .

Згідно з даними технічного паспорту, спірна квартира знаходиться на 7 поверсі 10-ти поверхового будинку і складається з 2-х ізольованих кімнат, житловою площею 27,7 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Загальна площа квартири становить 45,3 кв.м.(а.с.54,55).

Згідно положень ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Зважаючи на викладені обставини та правові норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості спільного проживання з позивачами через неприязні відносини та їх протиправну поведінку, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Посилання апелянта, що позивачі як власники частини спірної квартири, не несуть витрат по утриманню належного їм майна, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності регулюється ст. 360 ЦК України, відповідно до положень якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Тому відповідачка у разі сплати житлово-комунальних послуг та інших платежів по утриманню спірної квартири, не позбавлена права звернутися до відповідачів -співвласників майна з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду першої інстанції не визначено обов'язків для позивачів, та не зменшено обов'язків апелянта є надуманими, та зводяться до перекручування норм закону.

Виходячи із загального розміру житлової площі - 27,7 кв.м, на кожного співвласника приходиться по 9,23 кв.м. Відповідачці у користування виділена ізольована кімната площею 10,4 кв.м, що не порушує її права власника 1/3 частини спірної квартири, враховуючи, що всі інші допоміжні приміщення залишені у спільному користуванні сторін.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді