Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2003 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16 лютого 1999 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі спірного договору ОСОБА_4 відчужив ОСОБА_5 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Зазначає, що продаж квартири відбувся в період, коли на неї судовим рішенням було накладено арешт у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 5 205 грн. На думку позивача, внаслідок укладення спірного договору порушено його права. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги і визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 лютого 1999 року.

Рішенням Калуського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2003 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 16 лютого 1999 року, укладений на ТБ «Прикарпатська біржа нерухомості» між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року рішення Калуського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2003 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлено, що 16 лютого 1999 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_5 на квартиру зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 17 лютого 1999 року, про що здійснено запис № 2638/71 у реєстровій книзі № 32.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 і визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив із наявності порушеного права позивача в зв'язку з відчуженням квартири АДРЕСА_1, коли на неї судовим рішенням було накладено арешт у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 5 205 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач просив визнати недійсним правочин, на підставі якого ОСОБА_5 набула права власності на квартиру, однак її до участі у справі притягнуто не було, хоча ухвалене у справі судове рішення впливає на її права та обов'язки, а апеляційний суд позбавлений можливості як залучати до участі у справі осіб, чиї права і обов'язки порушуються, так і скасовувати в такому випадку рішення суду першої інстанції і направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статей 212, 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів вказаним вимогам повністю не відповідають.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Установлено, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, стороною якого він не є, при цьому до набувача квартири за цим договором він не заявляв позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи позов та задовольняючи вимоги, обмежився лише тим колом учасників процесу, які були зазначені в позовній заяві, а отже, у порушення п. 3 ч. 1 ст. 143 ЦПК України 1963 року, не вирішив питання про притягнення або вступ у справу співучасників спору. Отже, не з'ясував питання про те, хто був власником квартири та не вирішив питання про залучення його до участі у справі.

Судам слід також звернути увагу, що в матеріалах справи є договір дарування квартири від 20 жовтня 2004 року, на підставі якого ОСОБА_4 подарував спірну квартиру ОСОБА_6, і надати оцінку цьому договору, вирішити питання про склад осіб, які беруть участь у справі, тобто відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України створити необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зберігаючи об'єктивну неупередженість до усіх учасників процесу.

Враховуючи наведене, вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а апеляційний суд позбавлений можливості усувати такі порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2003 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська