Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№320/833/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Купавська Н.М.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
Провадження № 22-ц/778/3459/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

Савченко О.В.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітніх дітей без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів та виїзд за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі в період з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року без згоди відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року. Мають малолітнх дітей - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2013 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано, діти проживають з нею, відповідач на їх утримання виплачує аліменти.

Після розірвання шлюбу доброзичливі відносини з відповідачем не склалися.

На даний час вона разом із дітьми має бажання поїхати на відпочинок та оздоровлення до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі, однак ОСОБА_3 відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за межі України.

Вважає, що відповідач маніпулює своїми батьківськими правами всупереч інтересам дітей. Виїздом дітей за кордон права відповідача, як батька, не будуть порушені, оскільки на постійне місце проживання за кордон вона не збирається.

Просила позов задовольнити. Надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_5, 24.12.2007 року гнародження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі в період з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 Надати їй дозвіл на виготовлення проїздних документів дітям для виїзду за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у період з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл малолітнім дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Мелітополя Запорізької області, громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в період часу з дня набрання рішенням законної сили по 01.03.2016 року без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Надано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дозвіл на виготовлення проїздних документів дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, для виїзду з України до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі у супроводі матері ОСОБА_4 в період часу з дня набрання рішенням законної сили по 01.03.2016 року без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно частини 2 статті 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виїзд дітей за межі України відповідає їх інтересам, є доцільним з точки зору їх оздоровлення, а немотивована відмова батька дітей у наданні дозволу перешкоджає оформленню належних документів для виїзду дитини за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог статті 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року. Мають малолітнх дітей - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а. с. 5,7-9 ).

На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Діти проживають з матірю у квартирі АДРЕСА_1, яка належить позивачці на правові власності. Відповідач на утримання дітей виплачує аліменти ( а. с. 5,6,12-13,29-31 ).

Після розірвання шлюбу доброзичливі відносини між сторонами не склалися, виникали конфлікти. 04 березня 2014 року рішнням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області частково було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними ( а. с. 22-24,32-34 ).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що разом із дітьми має бажання поїхати на відпочинок та оздоровлення до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі, однак ОСОБА_3 відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за межі України.

Вважає, що відповідач маніпулює своїми батьківськими правами всупереч інтересам дітей. Виїздом дітей за кордон права відповідача, як батька, не будуть порушені, оскільки на постійне місце проживання за кордон вона не збирається.

Просила позов задовольнити. Надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_5, 24.12.2007 року гнародження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Російської Федерації, Республіки Білорусії та Польщі в період з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3; на виготовлення проїздних документів дітям для виїзду за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у період з 01.03.2015 року по 01.03.2016 року.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХП та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Відповідно до пункту 3 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону №3857-ХП оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не прийняв до уваги конкретні обставини справи, не врахував, що довготривалий термін ( з квітня 2015 року по березень 2016 року ) вивезення дітей за кордон без визначення при цьому конкретного місця перебування, дати і мети виїзду суперечать положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, а також обізнаності їх про конкретне місце перебування дітей, мети цього перебування та конкретного проміжку часу, на який дітей буде вивезено за межі України.

За змістом статей 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на зачадах замгальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і заперечень, на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказуванню підягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачка, на порушення її обов'язку щодо доведення підстав свого позову, не надала належних та допустимих доказів необхідності оздоровлення дітей саме у Російській Федерації, Республіці Білорусії, у Польщі, наявність у неї відповідних домовленостей щодо придбання путівок, конкретного періоду передування на території кожної з держав, які зазначено у позові, та конкретні місця цього перебування тощо.

Переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що суд при вирішенні спору не прийняв до уваги вказаних вимог закону і дійшов передчасного виновку про задоволення позову.

З врахуванням викладеного, оскільки висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, не узгоджуються з нормами матеріального права, відповідно до статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: