АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4228/15 Справа № 203/7624/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Порубай М.Л.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 по відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом по відшкодування матеріальної та моральної шкоди,, посилався на те, що 18 квітня 2014 року уклав в усній формі договір з підприємцем ОСОБА_3 про виготовлення та встановлення гранітного пам'ятнику на могилі його сина на Краснопільському міському кладовищі. За вказану роботу він сплатив останньому 3580 грн.

17 липня 2014 року при черговому відвідуванні могили він виявив, що всі елементи пам'ятника відсутні. Після цього він звернувся до адміністрації кладовища.

Представник адміністрації , виїхав на місце, встановив факт демонтажу та викрадення частин пам'ятника. Тієї ж доби він звернувся до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де було відкрито кримінальне провадження.

18 вересня 2014 року Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомило про закриття кримінального провадження.

Позивач вважав, що відповідальність за спричинення йому матеріальної шкоди у відповідності до ст.ст.1166, 1177 ЦК України повинно нести Комунальне підприємство "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської ради, яке не забезпечило належну охорону кладовища.

Крім того, виходячи із місця огляду події вбачається, що монтажні роботи із встановлення пам'ятника були виконані непрофесійно, що спровокувало невідомих осіб до демонтажу частин пам'ятника. В зв'язку з цим, а також посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності охорони кладовища та низької якості робіт, виконаних ПП ОСОБА_3, що призвели до викрадення пам'ятника, йому було завдано глибоких страждань, позивач просив суд стягнути з відповідачів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3580 грн. та моральної шкоди 3000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм права, незаконність рішення суду, просить його скасувати й постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1177 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, як вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

За ст.12 Закону України "Про поховання та похоронну справу" особа, яка зобов'язалась поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із ст.8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.25 Закону України "Про поховання та похоронну справу" після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ч.4 ст.31 Закону України "Про поховання та похоронну справу" в разі осквернення могил, місць родинного поховання, навмисного руйнування чи викрадення колумбарних ніш, намогильних споруд та склепів, відшкодування матеріальних збитків здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету з наступним їх відшкодуванням за рахунок винних осіб згідно із законом.

Відповідно до Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №193 від 19 листопада 2003 року, визначено, що охорона місць поховань здійснюється відповідно до ст.31 Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Згідно п.2.13 Порядку на могилах (місцях родинного поховання), у межах наданої земельної ділянки, можуть установлюватися намогильні споруди та елементи благоустрою могили. Для установлення намогильної споруди користувач місця поховання подає до ритуальної служби або виконавчого органу сільської, селищної, міської ради такі документи: оригінал свідоцтва про смерть похованого; свідоцтво про поховання; документи, що підтверджують придбання намогильної споруди, її ціну та дату реалізації; реквізити виконавця намогильної споруди. Установлені намогильні споруди реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) в Книзі обліку намогильних споруд.

Судом встановлено, що в квітні 2014 року позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо виготовлення та встановлення пам'ятника на могилі сина на Краснопільському кладовищі м. Дніпропетровська.

Вказані роботи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 були виконані, виготовлено та встановлено пам'ятник на Краснопільському кладовищі м. Дніпропетровська, ділянка 40, ряд 5, місце 54.

За вказані роботи ОСОБА_2 було сплачено кошти фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 в сумі 3580 грн.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 06 липня 2000 року, є платником єдиного податку та здійснював ритуальні послуги на підставі договору від 26 лютого 2014 року, укладеного з Комунальним підприємством "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської ради.

17 липня 2014 року невідомими особами було здійснено демонтаж встановленого пам'ятнику, за фактом чого, Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області тієї ж доби було відкрите кримінальне провадження №0001943 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. В подальшому кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутності складу злочину.

Ці обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції письмовими доказами: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4, довідкою про виконання роботи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, товарним чеком про оплату позивачем вартості робіт в сумі 3580 грн., довідкою слідчого СВ Красногвардійського Р ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування підстав заявленого позову позивач посилався на те, що роботи із встановлення пам'ятника були виконані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 з суттєвими недоліками, а відповідачем в особі Комунального підприємства "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської ради не було забезпечено належну охорону кладовища, що забезпечило можливість невстановленим особам демонтувати встановлений пам'ятник.

Згідно вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що намогильна споруда на ділянці 30, ряд 5, місце 54 Краснопільського кладовища м. Дніпропетровська після її встановлення у встановленому законом порядку позивачем зареєстрована не була, тому відсутні передбачені законом підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок крадіжки намогильної споруди саме відповідачем в особі Комунального підприємства "Ритуальна служба" Дніпропетровської міської Ради відповідно до вимог ст.31 Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Також суд правомірно дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову до фізичної особи - підприємця ПП Книш, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду у передбаченому законом порядку доказів на підтвердження не належного виконання монтажних робіт по встановленню пам'ятника, що сприяло його демонтажу.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів, тому не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених вимог, на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.