УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з указаним позовом, та уточнивши вимоги, просило: стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп.

В обґрунтування вимог банк посилався на те, що 13 липня 2007 року відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ» «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/2007/840-1С/478, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 дол. США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом строком до 10 липня 2037 року.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп., яка складається з: заборгованості з кредиту - 43 962,56 дол. США, заборгованості з процентів - 26 321,46 дол. США, пені - 27 930 грн 55 коп., штрафу - 7 231 грн 69 коп.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн.

У задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судові рішення в частині вирішення вимог до поручителя - ОСОБА_4 не оскаржуються, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 25 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп., яка відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України підлягає стягненню з боржника на користь банку. Оскільки ОСОБА_4 на підставі договору поруки зобов'язалась солідарно відповідати перед банком у разі неналежного виконання боржником зобов'язань, то на підставі ч. 1 ст. 554 ЦК України заборгованість підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника. Банк пропустив строк звернення до поручителя, тому порука припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову в позові до поручителя та стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, яка виникла станом на 25 березня 2014 року в розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп. та складається з: заборгованості з кредиту - 43 962,56 дол. США, заборгованості з процентів - 26 321,46 дол. США, пені - 27 930 грн 55 коп., штрафу - 7 231 грн 69 коп.

Проте з такими висновками апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 13 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/2007/840-1С/478, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 дол. США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом строком до 10 липня 2037 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 13 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 6/4/2007/840-П/478, на підставі якого остання зобов'язалась відповідати за належне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, як солідарний боржник всім належним їй на праві власності майном та коштами.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору боржник зобов'язався проводити погашення кредиту та сплачувати відсотки щомісячно шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 503,76 дол. США.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп., яка складається з: заборгованості з кредиту - 43 962,56 дол. США, заборгованості з процентів - 26 321,46 дол. США, пені - 27 930 грн 55 коп., штрафу - 7 231 грн 69 коп.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом чотирнадцяти днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п. 4.2.2 договору, його не надасть.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з боржника пені, апеляційний суд залишив поза увагою положення ч. 4 ст. 550 та ч. 2 ст. 258 ЦК України та дійшов помилкового висновку про стягнення пені за весь період заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 550 ЦК України).

За положеннями ч. 4 ст. 550 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норми ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань почала нараховуватись банком з вересня 2012 року (а. с. 28).

ПАТ «КБ «Надра» уточнив позовні вимоги 04 квітня 2014 року та просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 25 березня 2014 року, тому пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня уточнення позовних вимог.

Також у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України апеляційний суд залишив поза увагою заперечення боржника щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором та її розміру; не встановив дійсний розмір заборгованості за кредитним договором; належним чином не перевірив доводи позивача та не спростував заперечення відповідача; не з'ясував всі обставини справи, тому дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості за кредитом з боржника в повному обсязі.

Крім того, статтею 307 ЦПК України передбачені повноваження апеляційного суду, зокрема, те, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Так, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд фактично ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню в цій частині з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді : В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук