Справа №591/9346/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В. В.
Номер провадження 22-ц/788/835/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради, директора комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6

про поновлення на роботі

та за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6

про визнання незаконними наказів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконним наказ комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" Сумської міської ради (далі - КП "Міськсвітло") № 132-к від 30 жовтня 2014 року про призначення ОСОБА_3 на посаду головного інженера КП "Міськсвітло" з 03 листопада 2014 року.

Визнано незаконним наказ КП "Міськсвітло" № 133-к від 31 жовтня 2014 року про скасування доплати ОСОБА_5 за виконання обов'язків головного інженера підприємства з 03 листопада 2014 року.

Визнано незаконним наказ КП "Міськсвітло" № 7-к від 20 січня 2015 року про скасування доплати ОСОБА_5 за суміщення посади головного інженера підприємства з 03 листопада 2014 року та 04 листопада 2014 року.

ОСОБА_3 не погодився з цим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку та, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказує, що призначення себе на посаду головного інженера здійснене в межах компетенції директора підприємства відповідно до умов Контракту та Статуту КП "Міськсвітло". Суд помилково застосував норми ЦК України до виключно трудових за своєю природою відносин. Скасування наказу про його призначення на посаду головного інженера фактично є звільненням за ініціативою власника, виключні підстави для якого передбачені ст. ст. 40, 41 КЗпП України, проте наказ № 136-к від 03 листопада 2014 року жодної з цих підстав не містить.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, його представника адвоката Грачова А.М., які підтримали скаргу з мотивів в ній наведених, представника КП "Міськсвітло" - Марченка І.В., відповідача ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_9, які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 при призначенні себе на посаду головного інженера, порушив вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України, оскільки вчинив правочин від свого імені особисто та від імені особи яку він представляє, а також порушив вимоги ст. 24 та ч. 3 ст. 32 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі укладеного 30 жовтня 2013 року з Сумською міською радою контракту, ОСОБА_3 з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2014 року призначено директором КП "Міськсвітло" (а.с. 9,104-109).

Про закінчення терміну контракту 31 жовтня 2014 року та про наступне звільнення ОСОБА_3 попереджено листом № 5204/02.02-14 від 24 жовтня 2014 року, а також запропоновано з'явитися у день звільнення до міської ради для отримання трудової книжки (а.с. 110).

На підставі розпорядження міського голови м. Суми № 353-К від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звільнено 31 жовтня 2014 року з посади директора КП "Міськсвітло" відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 111).

На посаду директора з 03 листопада 2014 року призначено ОСОБА_4 (а.с. 112).

30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 видав наказ № 132-к, яким призначив себе на посаду головного інженера КП "Міськсвітло" з 03 листопада 2014 року на підставі особистої заяви від 29.10.2014 року (а.с.114).

На час прийняття зазначеного наказу ОСОБА_3 обов'язки головного інженера виконував начальник електротехнічної лабораторії ОСОБА_5 на підставі наказу № 164-к від 01 листопада 2013 року (а.с. 113-а).

Наказом директора ОСОБА_3 від 31 жовтня 2014 року № 133-к начальнику електротехнічної лабораторії ОСОБА_5 скасована доплата за виконання обов'язків головного інженера з 03 листопада 2014 року (а.с. 115).

На підставі наказу директора ОСОБА_4 № 136-к від 03 листопада 2014 року визнано недійсним та скасовано наказ № 132-к від 30 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_3 прийнято на посаду головного інженера, а також наказ № 133-к від 31 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_5 була скасована доплата (а.с. 145).

Наказом директора ОСОБА_4 від 05 листопада 2014 року № 137-к з ОСОБА_5 знято виконання обов'язків головного інженера з 05 листопада 2014 року (а.с. 116).

На підставі наказу № 7-к від 20 січня 2015 року ОСОБА_5 скасовано доплату за суміщення посади головного інженера за 03 та 04 листопада 2014 року і утримано із заробітної плати виплачену йому доплату за суміщення (а.с. 133).

Вказані обставини правильно встановлені місцевим судом на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, трудовий договір - це вольовий двосторонній акт, угода двох суб'єктів, спрямована на виникнення трудових відносин. Його сторонами є працівник і роботодавець. Однією стороною всіх видів трудового договору незмінно виступає громадянин, який реалізує своє право на працю укладенням договору і набуває статусу працівника. Другою стороною трудового договору є роботодавець - власник підприємства чи уповноважений ним орган або фізична особа. Власник укладає трудовий договір тоді, коли він управляє майном підприємства. В інших випадках, роботодавцем, а отже стороною трудового договору, виступає підприємство, а його керівник, укладаючи трудові договори з працівниками цього підприємства, є лише його представником та діє від його імені.

Як вбачається з умов контракту укладеного з позивачем, він мав право наймати та звільняти працівників підприємства (п.п. 2.2.5), укладати з ними трудові договори (контракти, угоди) відповідно до чинного законодавства (п.п. 2.2.7).

При цьому умови п.п. 1.4 та п.п 2.2.1 контракту зобов'язували і одночасно надавали право ОСОБА_3, як керівнику, діяти від імені підприємства і бути повноважним представником його інтересів під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених Статутом підприємства, законодавчими актами України, іншими нормативними документами.

Отже, при реалізації повноважень з найму працівників підприємства керівник цього підприємства має дотримуватися вимог чинного законодавства, зокрема вимог КЗпП України, ЦК України.

Реалізовуючи повноваження керівника КП "Міськсвітло", ОСОБА_3 одночасно був його повноважним представником, у тому числі і при наймі працівників підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В порушення цих вимог позивачем не дотримано умов п.п. 1.4 контракту щодо реалізації наданих йому повноважень, як керівника та представника підприємства, у межах чинного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо законності наказу № 136-к від 03 листопада 2014 року про визнання недійсним та скасування наказу № 132-к від 30 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_3 прийнято на посаду головного інженера, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову позивача.

При цьому, місцевий суд вірно вважав, що чинним трудовим законодавством не врегульовані відносини з укладення трудового договору роботодавця і працівника в одній особі, а тому, врахувавши положення ст. 9 ЦК України, застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України.

З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування місцевим судом норм ЦК України є помилковими.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що 03 листопада 2014 року він виконував обов'язки головного інженера, а тому скасування наказу про призначення його на цю посаду фактично є звільненням з займаної посади, заперечуються дослідженими апеляційним судом документами відповідача, зокрема: довідками, з яких вбачається, що 03.11.2014 року позивач обов'язки головного інженера не виконував , так як їх виконував за суміщенням ОСОБА_5, інструктаж не проходив, робоче місце йому не визначалося, заробітна плата за цей день не нараховувалася; копіями штатних розписів, журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, журналу нарядів та розпоряджень, списку осіб, які мають право видавати наряди на 2014 рік, оперативного журналу, розрахунково-платіжної відомості та табелю обліку робочого часу за листопад 2014 року, які позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції про визнання незаконними наказів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими ОСОБА_5 скасована доплата за виконання обов'язків головного інженера з 03 листопада 2014 року та доплати за суміщення цієї посади за 03 та 04 листопада 2014 року, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 24 та ч. 3 ст. 32 КзпП України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: