ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року справа № 174/125/13-ц

2/174/9/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Шевчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частки майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання грошового боргу за договором банківського кредиту спільним (солідарним) зобов'язанням сторін та стягнення фактичних витрат по виконанню зобов'язання однією із сторін за договором,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 07.02.2013 р., та змінам до нього від 19.03.2013 р. (а.с.26-27), позивачка, зазначила, що у 1996 році вона уклала шлюб з відповідачем, ОСОБА_4. У шлюбі народилися діти, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

03.11.2010 року, шлюб між нею та відповідачем був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 10.11.2010 року ВРАЦС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

При розірванні шлюбу не було вирішено питання з відповідачем про поділ майна, яке є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, у тому числі автомобіля «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4.

21.05.2008 року вона і відповідач оформили кредитний договір № 014/3148/148268/73 в Жовтоводському відділенні ПАБ «Райффайзен Банк Аваль», згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США (вона виступила поручителем за цим договором), на який вони придбали автомобіль «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4.

Згідно ч.2 ст. 60 CK України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, зазначеною нормою передбачена презумпція віднесення набутого під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. До загального спільного майна подружжя відносяться придбані під час шлюбу будь які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи були внесені грошовими коштами.

Після оформлення кредитного договору вона і відповідач спільно за їхні спільні кошти виплачували кредит.

Однак, як їй стало відомо на цей час, в попередньому судовому засіданні, відповідач 19 листопада 2010 року фактично продав у м. Жовті Води, Дніпропетровської області, належний їм автомобіль «Daimler-Chrysler», реєстраційний № НОМЕР_1, невідомим їй особисто громадянам, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, передавши їм автомобіль і документи на автомобіль без її згоди на передачу (продаж) автомобіля, на підставі нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу, ОСОБА_10, довіреності від 19.11.2010 року, на розпорядження автомобілем «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, у зв'язку з чим вона звернулася в Вільногірський MB ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про злочин.

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеної 07.06.2011 року, дільничним інспектором міліції, Вільногірського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області, ст. лейтенантом міліції, ОСОБА_11, щодо ОСОБА_4, за ст.190 КК України, встановлено, що ОСОБА_12 19.11.2010 року продав належний їм автомобіль за 9000 доларів США громадянину, ОСОБА_8, що проживає: АДРЕСА_1.

Таким чином, належний їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності автомобіль «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, без її згоди і без її відома, вибув з вини відповідача з її володіння і користування.

Згідно зі ст. 60 CK України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 65 CK України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.3 ст. 65 CK України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 68 CK України, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно придбане під час шлюбу.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Виходячи з норм ч.2 ст. 369 ЦК України, випливає, що при здійсненні угоди з майном, яке підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації (а довіреність на розпорядження майном, підлягає нотаріальному посвідченню), згода співвласників майна на таку угоду має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Беручи до уваги вищезазначені норми сімейного та цивільного права, випливає, що відповідач не мав без її згоди вчиняти будь-які дії по передачі належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля. У тому числі передавати цей автомобіль іншим особам за довіреністю на розпорядження майном. Самоправно 19 листопада 2010 року в м. Жовті Води, Дніпропетровської області, передав без її згоди належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов ) № НОМЕР_4, громадянам ОСОБА_8 і ОСОБА_9, на підставі нотаріально посвідченої довіреності на розпорядження автомобілем, за 9000 доларів США, і розпорядившись зазначеними грошовими коштами на свій розсуд, відповідач заподіяв їй значну матеріальну шкоду (виходячи з вартості автомобіля 16 000 доларів США на момент придбання).

Згідно офіційного курсу Національного банку України, національної валюти України до долара США станом на 19.11.2010 року, 1 долар США = 7,91 гривням України.

Беручи до уваги початкову вартість автомобіля «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, 16 000 доларів США, їй заподіяно відповідачем матеріальна шкода станом на дату самоуправної передачі відповідачем автомобіля 19.11.2010 року, в сумі 126 585 грн. 60 коп. (16000 доларів США х 7,91 грн. за офіційним курсом), оскільки вона позбавлена права користуватися належним їй майном (автомобілем), вартістю 126 585 грн.60 коп.

Відповідно до ч.1 ст.70 CK України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 CK.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль поділити не можливо, у зв'язку з його відсутністю з вини відповідача, вона має право на отримання грошової компенсації від відповідача у вигляді вартості 1/2 частини цього автомобіля, яка складає - 63292,80 грн.; (126 585 грн. 60 коп. : 2).

Доказами в обґрунтування її позовної вимоги є:

1) Відсутність її письмової згоди на передачу спірного автомобіля «Daimler-Chrysler», громадянам ОСОБА_8 і ОСОБА_9, та на наступну продаж цього автомобіля;

2) Факт знаходження її і відповідача в зареєстрованому шлюбі на момент придбання у 2008 році, спірного автомобіля «Daimler-Chrysler»;

3) Кредитний договір від 21.05.2008 року № 014/3148/148268/73;

4) Довіреність на розпорядження спірним автомобілем «Daimler-Chrysler від 19.11.2010 року, що видана ОСОБА_12, гр. ОСОБА_13 і гр. ОСОБА_14;

5) Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.11.2012 року у цивільній справі № 2-239/11, згідно якого встановлені факти, що спірний автомобіль був їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, і що він вибув з її власності внаслідок дій відповідача;

6) Постанова Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2012 року по кримінальної справі № 0414/861/2012, згідно якої провадження у справі по обвинуваченню відповідача за ст.356 КК України закрите за закінченням строку давності, тобто з нереабілітуючих мотивів.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Керуючись ст.ст.27,31 ЦПК України, ст.ст.11,16,321,1667 ЦК України, ст.ст.60,65,68,70 CK України, позивачка прохає, у відшкодування спричинених їй збитків, в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути на її користь з ОСОБА_4, 1/2 частину вартості автомобіля «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, в розмірі 63292,80 грн.

Згідно змінам до позову від 19.03.2013 р. (а.с.26-27 т.1), позивачка обґрунтовувала ще одну позовну вимогу, а саме, в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частку контейнера металевого розміром 9x3 кв.м., загальною площею 27 кв.м., розташованого на території «Вільногірського центрального ринку» по вул. Леніна у м. Вільногірську Дніпропетровської області, а іншу 1/2 частку цього контейнера залишити у власності ОСОБА_4, проте пізніше позивачка заявила клопотання про залишення цієї вимоги без розгляду, яку суд задовольнив, згідно ухвали від 08.09.2014 р. (а.с.199 т.1)

Відповідач позов не визнав та надав зустрічний позов від 26.04.2013 р. (а.с. 40-41), де зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою був укладений та зареєстрований 02 листопада 1996 р. В шлюбі з відповідачкою в них народились діти: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5., та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н.

Шлюб між ним та відповідачкою було розірвано за рішенням Вільногірського міського суду в листопаді 2003 р., реєстрація розірвання шлюбу здійснена 03 листопада 2010 р.

Відповідачка звернулась до суду із позовною заявою про стягнення вартості частки майна подружжя, в якій вона просить суд, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 19 березня 2013 року, у відшкодування спричинених збитків в порядку розділу спільного майна подружжя стягнути на її користь 1/2 частину вартості автомобіля 2003 р. випуску в розмірі 63292 грн. та визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право спільної часткової власності на 1/2 частку контейнера металевого розміром 9X3 кв. метри, розташованого на території ринку по вул. Леніна в м. Вільногірську, не визначаючи його вартості.

Він вважає, що заявлені до нього відповідачкою позовні вимоги є необґрунтованими, надуманими та бездоказовими, в зв'язку з чим, він вирішив звернутися до суду з цим зустрічним позовом.

Спірний автомобіль, який зазначає в своєму позові відповідачка, дійсно було придбано за рахунок банківського кредиту, що підтверджується, в тому числі, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року, що набрало законної сили.

Вартість зазначеного автомобіля на момент його продажу в 2010 році, з урахуванням його фізичного зносу та загального стану, становила близько 70 000 гривень. На сьогоднішній день, вартість цього автомобіля ще більше знизилась за рахунок його амортизації (фізичного зносу) в зв'язку з чим, його вартість складає близько 45 000-50 000 гривень за середньоринковими цінами по м. Дніпропетровську на аналогічні автомобілі. Тобто його вартість потребує визначенню відповідним спеціалістом або експертом, чого відповідачкою зроблено не було, та вартість автомобіля на момент її звернення до суду із зазначеним вище позовом є надуманою та безпідставною.

Крім того, оскільки між ним та установою банку було укладено кредитний договір від 21.05.2008 р. № 014/3148/148628/73, за яким відповідачка виступала поручителем, тобто дала письмову згоду на його укладання та прийняла на себе всі зобов'язання за договором нарівні з ним. За рахунок зазначеного кредиту і було придбано спірний автомобіль. Таким чином, згідно з положеннями ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки відповідачка наполягає на тому, що спірний автомобіль придбавався в інтересах сім'ї, то відповідно до норми закону, наведеної вище, в неї виникли обов'язки перед банківською установою по погашенню кредиту. Тобто він вважає, що відповідачка відповідно до норм чинного СК України, зазначених вище, має солідарний з ним обов'язок перед кредитною установою банку щодо поверненню банку коштів та виконання згаданого вище договору в повному обсязі, з урахуванням всіх обов'язкових виплат за договором. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна між ним та відповідачкою не укладалось, він вважає, що вони мають спільні майнові права та спільні майнові обов'язки щодо спірного майна, яке відповідачка вважає спільним, в рівних частках.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, після розірвання шлюбу з відповідачкою, ним було сплачено банківській установі у виконання їхніх спільних з відповідачкою кредитних зобов'язань по зазначеному вище договору про надання кредиту, грошові кошти в загальній сумі 41 462 (сорок одна тисяча чотириста шістдесят дві) гривні 77 коп.

Відповідно до положень чинного законодавства України, наведеного вище, зобов'язання відповідачки складають 1/2 частину від фактично сплачених ним банківській установі кредиту, що в грошовому значенні складає 20 731 (двадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 38 коп.

Щодо металевого контейнеру, який зазначає відповідачка в своїй заяві про збільшення позовних вимог, то цей контейнер не придбавався за їхні спільні з відповідачкою кошти та не може бути предметом поділу так само як і не може бути їхньою з відповідачкою спільною сумісною або спільною частковою власністю.

На підставі зазначеного вище та відповідно до вимог ст. 60,61,69,70 СК України, ст. 316, 319, 325, 328, 355, 356, 357, 383, 386, 392 ЦК України, позивач за зустрічним позовом прохає:

1. Визнати грошові зобов'язання, що виникли на підставі договору про надання банківського кредиту за № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., укладеного між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», - спільним (солідарним) зобов'язанням його та відповідачки ОСОБА_15 в рівних частках.

2. Стягнути з відповідачки на його користь кошти, сплачені ним в рахунок виконання спільного (солідарного) зобов'язання відповідачки за кредитним договором установі банку, в розмірі 20 731 (двадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 38 коп.

3. Стягнути з відповідачки на його користь всі зазнані ним судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді, в тому числі витрати, пов'язані з оплатою юридичної допомоги адвоката.

В судове засідання позивачка за первісним позовом і вона ж відповідачка за зустрічним позовом, ОСОБА_3 не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника ОСОБА_1 (а.с.190 т.1). Разом з тим, раніше, в судовому засіданні, позивачка, будучи допрошеною за її згодою в якості свідка, показала, що спірний автомобіль був придбаний нею та відповідачем в період перебування у шлюбі в 2008 році за 16 тис. доларів, взятих за рахунок банківського кредиту. Кредит був оформлений на відповідача, а вона була поручителем. До розірвання шлюбу 03.11.2010 р. кредит погашався за рахунок спільних сімейних коштів. 19.11.2010 р. відповідач продав спірний автомобіль по генеральній довіреності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_16 без її відома та без її згоди за 9 тис. доларів США, про що їй стало відомо зі слів відповідача. В зв'язку з цим вона зверталася з заявою до міліції про вчинення відповідачем злочину. В період спільного проживання з відповідачем вона працювала в Вільногірському ГМК, а також на ринку. Спільно з відповідачем вони сплатили в погашення кредиту близько 9 тис. доларів. Приватним підприємцем був зареєстрований відповідач, вона ж вела облік та звітність. Де знаходиться спірний автомобіль на даний час їй невідомо.

Представник позивачки за первісним позовом, ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві та змінах до позову, підтримав в повному обсязі, зустрічний позов не визнав в повному обсязі. Представник надав письмовий розрахунок первісного позову та пояснив, що відповідач незаконно розпорядився спільною сумісною власністю подружжя, автомобілем, фактично відчуживши його за 9 тис. доларів подружжю ОСОБА_8, оскільки не отримав на ці дії від позивачки, як співвласника, будь-якої згоди в усній чи письмовій формі. Внаслідок цього позивачці ОСОБА_3 були спричинені збитки, для відшкодування яких з відповідача слід стягнути на користь позивачки ? частину вартості спірного автомобіля. Згідно позиції позивачки та рішення суду, встановлено, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, як колишнього подружжя. Згідно ст.ст. 1158-1160 ЦК України, після виконання дій в інтересах іншої особи слід негайно повідомити про це цю особу. Відповідач цього не зробив, тому не має права вимагати повернення витрачених коштів на погашення кредиту, строк виконання якого був установлений до 2013 р. Стосовно судових витрат, то він вважає, що згідно закону та судової практики, відшкодуванню підлягають тільки витрати з судового збору, оскільки витрати з оплати представництва в суді не підлягають відшкодуванню і не є судовими витратами. Законом передбачено відшкодування лише витрат з оплати правової допомоги, а не представництва. Згідно закону, борг визначається на час розгляду справи в суді, якби відповідач віддав позивачці належну їй суму грошей в 2010 р., то не було б тоді цієї справи. В таких випадках, взагалі, слід брати до уваги первісну вартість автомобіля, тобто 16 тис. доларів, оскільки за вини відповідача, неможливо провести оцінку спірного автомобіля. Він погоджується з твердженням відповідача, стосовно того, що автомобіль був ним фактично проданий за 9 тис. доларів, про що відповідач неодноразово заявляв, також це зазначено і в постановах міліції про відмову у порушенні кримінальної справи. Згідно письмового розрахунку від 06.06.2015 р. (а.с.26 т.2), представник зазначив наступне: Як було визнано сторонами по справі, вони знаходячись у зареєстрованому шлюбі придбали у 2008 році, спірний автомобіль за 16000,00 доларів США. Як пояснив ОСОБА_4, він фактично передав 19.11.2010 р. спірний автомобіль третім особам і отримав за нього винагороду у 9000,00 доларів США.

На цей час встановити місцезнаходження спірного автомобіля неможливо. Позивач погодилася з тим, що ОСОБА_4 фактично відчужив спірний автомобіль за ціною 9000,00 доларів США, що не потребує доказування з огляду на ч. 1 ст.61 ЦПК України.

Як зазначив у своєму зустрічному позові ОСОБА_4, він після розірвання шлюбу та відчуження спірного автомобіля сплатив на користь банку кредит за себе і ОСОБА_3 у загальному розмірі 41462,77 грн. за рахунок коштів отриманих від відчуження спірного автомобіля. При цьому, як це пояснив ОСОБА_4 у судовому засіданні 23.08.2013 року, банківський кредит був ним сплачений повністю саме 19.11.2010 року, що ОСОБА_3 також визнає. Таким чином слід прийняти до уваги наступне.

Станом на час отримання ОСОБА_4 коштів за спірний автомобіль та сплату ним кредитного боргу, а це 19.11.2010 року, офіційний курс 1 долара США по відношенню до гривни України встановлений НБУ складав: 1 долар США = 7,91 грн. України. Тобто 41462,77 грн. сплачених ОСОБА_4 в рахунок погашення банківського кредиту складали 5241,81 долар США (41462,77 : 7,91). 9000,00 доларів США (отримані за відчуження спільного майна) - 5241,81 долар США (витрачені на погашення спільного кредиту) = 3758,19 доларів США (які залишилися у ОСОБА_4.). 3758,19 доларів США (залишок коштів вартості спірного автомобіля) : 2 (кількість співвласників спірного автомобіля) = 1879,09 доларів США (частка ОСОБА_3.).

Станом на 06.05.2015 року офіційний курс 1 долара США по відношенню до гривні України встановлений НБУ складає: 1 долар США = 21,13 грн. України (офіційний сайт НБУ). 1879,09 доларів США (частка ОСОБА_3 яка знаходиться у ОСОБА_4.) х 21,13 (курс гривні) = 39705,17 грн. (сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 у відшкодування частки вартості відчуженого ним спірного автомобіля, на користь іншого співвласника ОСОБА_3.).

Відповідач за первісним позовом і він же позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився, але неодноразово надавав заяви про розгляд справи за його відсутності, з участю його представника, адвоката Шевчука О.М. Разом з тим, раніше, в судовому засіданні, він надавав пояснення, з яких витікає, що первісний позов він не визнає в повному обсязі, свій зустрічний позов та його обгрунтування підтримує в повному обсязі. З його пояснень витікає, що спірний автомобіль був придбаний у шлюбі за 16 тис доларів, для чого ним був оформлений банківський кредит, по якому позивачка була поручителем. Близько 2.5 років кредит вони погашали спільно. Про продаж автомобіля позивачці було відомо і вона словесно надавала на це згоду. Автомобіль він продав по довіреності за 9 тис. доларів США, які він використав на погашення банківського кредиту. Коли мова пішла про поділ спільного майна, з боку позивачки були пред'явлені позови.

Представник відповідача, адвокат Шевчук О.М., який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні також первісний позов не визнав в повному обсязі, зустрічний позов та його обгрунтування підтримав в повному обсязі. З його пояснень витікає, що вартість спірного автомобіля - 9 тис. доларів не є ринковою вартістю, тобто дійсна ринкова вартість автомобіля не установлена і, відповідно, не установлена і вартість його ? частини. Оскільки відповідач, ОСОБА_4, отримавши гроші за автомобіль, направив їх на погашення спільного з позивачкою ОСОБА_3 боргу перед банком, то слід визнати, що він діяв і в інтересах позивачки, оскільки погасив перед банком спільне грошове зобов'язання. Окрім того, згідно закону, вартість автомобіля слід визначати в національній валюті, тобто у гривні. На момент вибуття автомобіля вартість його була 9 тис. доларів США або 71190 грн. по курсу 7.91 за 1 долар США. Позивачка визначає вартість автомобіля безпідставно станом на 2015 рік. Оскільки відповідач сплатив борг за позивачку, то вона повинна відшкодувати половину сплачених коштів. Стосовно судових витрат, законом «Про адвокатуру» передбачено, що адвокат надає правову допомогу.

Із показань свідка ОСОБА_17 (а.с.246-249) витікає, що він купив спірний автомобіль за 6 тис. доларів США у власника за дорученням приблизно рік назад. Ніяких розписок про це немає. Вартість автомобіля визначили по домовленості з власником, прізвище, ім'я та по-батькові якого не пам'ятає. Після цього він також автомобіль продав, господар находиться в м. Славуті, прізвище, ім'я та по-батькові господаря не пам'ятає.

Суд вважає, що між сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які до 03.11.2010 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, виник спір стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, яке складається з рухомого майна, автомобіля: «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, придбаного сторонами у шлюбі 27.06.2008 р. за 16 тис. доларів США за рахунок банківського кредиту за № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., укладеного між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», поручителем за яким була ОСОБА_3, та спір із факту відшкодування вищезазначеного банківського кредиту.

Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- спірний автомобіль належав сторонам на праві приватної спільної сумісної власності, як подружжю, оскільки був придбаний в період перебування їх у шлюбі і за спільні кошти, отримані за банківським кредитом за згодою сторін, проте право власності було оформлене лише на відповідача, ОСОБА_4, після чого, після розірвання шлюбу 03.11.2010 р., а саме 19.11.2010 р. відповідач ОСОБА_4, без належно отриманої згоди співвласника ОСОБА_3 за довіреністю, фактично, відчужив спірний автомобіль подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_16 за 9 тис. доларів США, а в подальшому автомобіль був відчужений ОСОБА_17, який в свою чергу відчужив автомобіль неустановленій особі; дані факти підтверджується взаємним визнанням сторонами та документально:

копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.11.2012 р. (а.с.8-9 т.1);

копією постанови Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2012 р. про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст. 356 КК України (а.с.10 т.1);

копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.11.2012 р. (а.с.8-9, 42-43 т.1);

копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.11.2010 р. (а.с.67 т.1);

копією кредитного договору № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р. (а.с.68-70 т.1);

копією довіреності від 19.11.2010 р. ОСОБА_4 на розпорядження спірним автомобілем на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.71 т.1);

копіями постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.02.2011 р., від 25.04.2011 р., від 07.06.2011 р. (а.с. 72,73,74 т.1);

довідкою Дніпродзержинського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, ГУ МВС України у Дніпропетровській області (а.с.220 т.1);

- згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 29.03.2014 р. та аркушів паспорта громадянки України, позивачка змінила своє прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 (а.с.194,195 т.1);

- згідно квитанції про сплату судового збору від 15.02.2013 р. позивачкою ОСОБА_3 сплачено судовий збір в сумі 632.92 грн. (а.с.15 т.1);

- згідно квитанції про сплату судового збору від 26.04.2013 р. позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 сплачено судовий збір в сумі 229.40 грн. (а.с.39 т.1);

- згідно квитанцій адвоката Шевчука О.М. від 25.04.2013 р. та від 12.04.2014 р. ним отримано від ОСОБА_4, відповідно, 200.00 грн. - за складання позовної заяви та 1500.00 грн. - за юридичні послуги (а.с.44, 169 т.1);

- згідно копій виписок по банківському рахунку, що містяться в оглянутих в судовому засіданні матеріалах цивільної справи № 2-239/11 (а.с.4-5, 30-38), витікає, що станом на 17.11.2010 р. за договором кредиту була заборгованість в сумі - 11729.21 долара США; 17.11.2010 р. сплачено - 3518.76 долара США і 19.11.2010 р. сплачено - 8462.33 долара США;

- згідно копії квитанції від 19.11.2010 р., що міститься в оглянутих в судовому засіданні матеріалах цивільної справи № 2-239/11 (а.с.44), витікає, що ОСОБА_4 сплатив в рахунок погашення банківського кредиту - 41462.77 грн.

- згідно копії квитанції від 19.11.2010 р., що міститься в оглянутих в судовому засіданні матеріалах цивільної справи № 2-239/11 (а.с.54), витікає, що ОСОБА_4 здійснив покупку валюти - доларів США на суму 5100.00 доларів за 40519.50 грн.

- сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н., які проживають з позивачкою, що визнається взаємно сторонами та підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5,6 т.1).

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 321 ЦК України, 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 63 СК України, 1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України: 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 68 CK України: 1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно ст. 60 СК України:1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, 1. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України: 1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом; При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності; Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя; 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

На підставі положень вищезазначених норм права, з врахуванням встановлених у справі обставин, слід зробити наступні висновки:

- спірний автомобіль - є спільною сумісною власності сторін, як придбаний в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, за рахунок банківського кредиту, взятого за згодою сторін;

- відповідач, ОСОБА_4, дійсно, одноособово, без належного узгодження з позивачкою, ОСОБА_3, шляхом надання нотаріально посвідченої довіреності подружжю ОСОБА_9 на розпорядження автомобілем, в тому числі шляхом його відчуження, та отримання від них за автомобіль коштів - 9000.00 доларів США, незаконно розпорядився зазначеним автомобілем, фактично продавши його, після чого автомобіль був перепроданий іншим особам; при цьому стосовно надання позивачкою згоди на ці дії з розпорядження автомобілем, ОСОБА_4 будь-яких доказів не надав;

- майже всі, отримані від відчуження кошти, а саме, 8462.33 долара США відповідачем ОСОБА_4, були направлені 19.11.2010 р. на погашення банківського кредиту, що підтверджується копіями виписок по банківському рахунку, що містяться в оглянутих в судовому засіданні матеріалах цивільної справи № 2-239/11 (а.с.4-5, 30-38);

- за банківським кредитом № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., укладеним між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», поручителем за яким була ОСОБА_3, сторони мали спільні зобов'язання щодо повернення кредиту в сумі 16 тис. доларів США та відповідних відсотків, що не оспорюється сторонами;

- після розірвання шлюбу 03.11.2010 р., відповідачем ОСОБА_4 17.11.2010 р. на погашення кредиту також було сплачено - 3518.76 долара США, суд вважає , що ця сума була сплачена за власний рахунок відповідача, оскільки була сплачена після розірвання шлюбу;

- в зв'язку з поділом цього спільного майна колишнього подружжя, їхні частки є рівними, оскільки про інше між ними ніяких домовленостей не укладалося;

- вимога позивачки про врахування при поділі майна інтересів двох спільних дітей не заявлялася і не обґрунтовувалася, тому суд ці обставини по-суті не розглядає;

- суд вважає, що за встановлених обставин, вартість спірного автомобіля слід визначити в еквіваленті гривні до долара США станом на 19.11.2010 р. - 71190 грн. по курсу 7.91 за 1 долар США. враховуючи, що сторони взаємно визнають вартість спірного автомобіля в сумі - 9 тис. доларів США, яку отримав відповідач ОСОБА_4 при його відчуженні;

- вимога позивачки про відшкодування їй ? вартості спірного автомобіля не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не заявляла вимоги про визнання угод, укладених відповідачем, стосовно розпорядження спірним автомобілем, недійсними; окрім того, суд вважає, що відповідачем всі дії були проведені в інтересах обох сторін і були направлені на погашення спільних зобов'язань сторін за кредитним договором; окрім того, відповідачем для погашення боргу були сплачені кошти за власний рахунок в сумі 3518.76 долара США; окрім того, кошти, отримані за відчуження автомобіля, в сумі 8462.33 долара США, були сплачені відповідачем на погашення кредиту в день отримання цих коштів, тому підрахунок збитків за курсом долара до гривні станом на час розгляду справи суд вважає таким, що суперечить обставинам справи та закону, оскільки відповідач не використовував зазначені кошти у власних інтересах;

- вимога позивача за зустрічним позовом, про визнання грошових зобов'язань, що виникли на підставі договору про надання банківського кредиту за № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., укладеного між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», - спільним (солідарним) зобов'язанням його та відповідачки ОСОБА_3 в рівних частках, - не підлягає задоволенню, оскільки стосовно цього факту між сторонами не було і немає на час розгляду справи в суді будь-якого спору, тобто вимога заявлена безпідставно і не обґрунтовано, враховуючи, що ОСОБА_3 була поручителем за кредитним договором та протягом близько 2.5 років разом з ОСОБА_4 погашала кредит;

- вимога позивача за зустрічним позовом, про стягнення з відповідачки, ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4 коштів, сплачених ним в рахунок виконання спільного (солідарного) зобов'язання відповідачки за кредитним договором установі банку, в розмірі 20 731 (двадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 38 коп., - також не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога, відповідно до встановлених обставин справи, не обґрунтована, враховуючи, що ОСОБА_4 не посилається, як на підставу позову, саме на факт сплати ним за власний рахунок будь-яких коштів, зокрема - 3518.76 долара США, на погашення кредиту, а однозначно стверджує про погашення кредиту, виключно, за рахунок отриманих від відчуження автомобіля коштів, що фактично підтверджується банківськими виписками, що містяться в оглянутих в судовому засіданні матеріалах цивільної справи № 2-239/11 (а.с.4-5, 30-38).

На підставі викладеного, враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р., і доходить висновку про покладення судових витрат у справі на позивачів, а саме: судові витрати за первісним позовом, в виді судового збору в сумі - 632.92 грн., покласти на позивачку, ОСОБА_3; судові витрати за зустрічним позовом, у виді судового збору - 243.60 грн., за майнові вимоги, 243.60 грн. - за немайнові вимоги, та витрат з оплати юридичної допомоги адвоката Шевчука О.М., в сумі 1700.00 грн., покласти на позивача, ОСОБА_4, додатково стягнувши з нього в дохід держави України судовий збір: за майнові вимоги - 14.20 грн., та за майнові вимоги - 243.60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Відмовити у стягненні, для відшкодування спричинених ОСОБА_3 збитків, в порядку розділу спільного майна подружжя, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3., уродженця м. Дніпропетровська, ІПН № НОМЕР_2, приватного підприємця, зареєстрованого за місцем проживання АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., уродженки с. Камінь, Дзержинського району, Житомирської області, ІПН № НОМЕР_3, зареєстрованої за місцем проживання АДРЕСА_3 частину вартості автомобіля «Daimler-Chrysler», червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, 2003 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_4, в сумі - 63292.80 грн. (шістдесят три тисячі двісті дев'яносто дві гривні 80 копійок).

Судові витрати за первісним позовом, в виді судового збору в сумі - 632.92 грн., покласти на позивачку, ОСОБА_3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відмовити у визнанні грошових зобов'язань, що виникли на підставі договору про надання банківського кредиту за № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., укладеного між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», - спільним (солідарним) зобов'язанням його та відповідачки, ОСОБА_3, в рівних частках.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 коштів, сплачених ним в рахунок виконання спільного (солідарного) зобов'язання відповідачки, ОСОБА_3, за кредитним договором № 014/3148/148628X73 від 21.05.2008 р., установі банку, публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», в розмірі 20 731.38 грн. (двадцять тисяч сімсот тридцять одна гривня 38 коп.)

Судові витрати за зустрічним позовом, у виді судового збору - 243.60 грн., за майнові вимоги, 243.60 грн. - за немайнові вимоги, та витрат з оплати юридичної допомоги адвоката Шевчука О.М., в сумі 1700.00 грн., покласти на позивача, ОСОБА_4, додатково стягнувши з нього в дохід держави України судовий збір: за майнові вимоги - 14.20 грн., та за майнові вимоги - 243.60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.