Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1217/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
№ провадження 22-ц/778/3048/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„09" липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мелком» про перерахунок недоотриманих коштів внаслідок отримання каліцтва на виробництві, за участю третьої особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мелітополі Запорізької області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мелком» про перерахунок недоотриманих коштів внаслідок отримання каліцтва на виробництві, за участю третьої особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мелітополі Запорізької області.

У позові зазначав, він працював на підприємстві відповідача у механічно-складальному цеху № 4 слюсарем 3 розряду.

31 березня 1973 року, під час виконання трудових обов'язків, він отримав травму, внаслідок чого за висновком ЛТЕК від 31.08.1973 року йому було встановлено 80% втрати професійної працездатності, 40% загальної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

У липні 2001 року до Фонду відділення виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мелітополі була передано його особова справа, з зазначенням суми відшкодування втраченого потерпілим заробітку станом на 20 липня 2001 року, що складала 93 грн. 69 коп.

Вважає, що з 01.01.1992 року сума відшкодування розраховувалась відповідачем неправильно та не здійснювалось її коригування на фактичний коефіцієнт підвищення тарифних ставок та заробітної плати, внаслідок чого розмір втраченого заробітку виявився заниженим.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд зобов'язати відповідача провести перерахунок втраченого заробітку внаслідок отримання каліцтва за період з 1992 року по 01.04.2001 рік, вказаний перерахунок провести відповідно до вимог діючого законодавства на час виникнення спірних правовідносин, в указаному перерахунку вказати коефіцієнт періоду, розмір виплати коштів, отриманих внаслідок тримання каліцтва на виробництві, яку суму необхідно було сплачувати, суму недоотриманих коштів.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариства «Мелком» провести перерахунок сум відшкодування шкоди ОСОБА_2 у зв'язку із ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконання трудових обов'язків, з урахуванням нормативно-правових актів, діючих на час виникнення спірних правовідносин, а саме з 1992 року по 01 квітня 2001 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мелком» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Мелітопольський компресор», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволені.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов"язаний з"ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов"язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечувалось сторонами, працюючи на підприємстві у механічно-складальному цеху № 4 слюсарем 3 розряду, позивач 31 березня 1973 року, під час виконання трудових обов'язків, отримав травму, внаслідок чого йому було встановлено 80% втрати професійної працездатності, 40% загальної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Особова справа ОСОБА_2 була передана до Фонду відділення виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Мелітополь підприємством ВАТ „Мелітопольський компресор" ( правонаступник- до ПАТ «Мелком») у липні 2001 року. Згідно наданої у справі довідки підприємства сума відшкодування втраченого заробітку станом на 30.07. 2001 року складала 93,69 грн.

За змістом позовної заяви ОСОБА_2, в якості підстав неправильного розрахунку виплат позивач посилався на те, що оскільки оплата праці слюсаря здійснюється по відрядній системі, то з 1 травня 1992 року розмір виплат мав обчислюватися йому не з середнього заробітку, який слюсар механо-складальних робіт 3 розряду отримував на підприємстві у січні-квітні 1992 року, а з його середнього заробітку до каліцтва, як базового, що складав 297 руб.05 коп.

Ніякої оцінки вказаним доводам суд не надав і , ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, мотивів, з яких зобов"язав відповідача провести перерахунок сум відшкодування шкоди ОСОБА_2 з 1992 року по 01 квітня 2001 року, з урахуванням нормативно-правових актів, діючих у цей період, в ньому не навів.

Висновок щодо неправильності нарахування позивачу виплат втраченого заробітку за період з 1992 рік по 01 квітня 2001 року суд мотивував лише тим, що акт перевірки правильності нарахування ОСОБА_2 сум відшкодування втраченого заробітку, що був виданий Територіальною державною інспекцією праці у Запорізькій області 07 жовтня 2004 року, не містить розмір підвищення тарифних ставок(окладів) з посиланням на відповідні накази. При цьому ніяких доказів, які б спростовували правильність результатів вказаної перевірки, суд не навів, не врахував також і підстави, з яких проведення нарахування позивач вважав неправильним, тобто всупереч вимогам ч.4 ст. 60 ЦПК України до висновку про невірність розрахунку дійшов на підставі припущень.

Ухвалюючи рішення, суд також послався на п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов"язаних з виконанням ним трудових обов"язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які були затверджені і введені в дію з 01 липня 1993 року, не врахувавши, що втрату професійної працездатності ОСОБА_2 було встановлено у 1973 році, тобто до прийняття та введення в дію зазначених Правил.

Між тим, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.1 постанови КМ України від 31.12.1991 року № 391 „Про перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, пов"язаним з виконанням ними трудових обов"язків", підприємствам, установам, організаціям необхідно було з 1 січня 1992 року здійснити перерахунок раніше визначених розмірів відшкодування шкоди працівникам, які постраждали внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров"я, пов"язаного з виконанням ними трудових обов"язків, виходячи з рівня середньої заробітної плати відповідних категорій працівників по підприємству, установі, організації за жовтень-грудень 1991 року.

При цьому якщо розмір відшкодування шкоди зменшується проти раніше визначеного, то зберігається попередній його рівень.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26 травня 1992 року „Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року „Про підвищення соціальних гарантій для населення" було ухвалено провести підприємствам, установам і організаціям з 1 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров"я, пов"язаного з виконанням трудових обов"язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ , організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Таким чином, у разі, коли на підприємстві залишилася та професія, посада, робота, за якою працював потерпілий працівник, проведення перерахунку відшкодування шкоди, виходячи із середнього заробітку працівника на час заподіяння шкоди, як вважав за необхідне позивач, зазначеною постановою не передбачалось, отже доводи позивача про невірне застосування вказаного нормативного акта при визначенні йому розміру відшкодування з 01 травня 1992 року не є обґрунтованими.

З листопада 1992 року перерахування мало провадиться шляхом збільшення розміру відшкодування, що склався на цей час, на коєфіцієнт фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідних працівників.

З матеріалів справи вбачається, що з 2003 року питання правильності нарахування призначених ОСОБА_2 сум відшкодування шкоди було предметом неодноразових перевірок Територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області, якою в результаті проведеної 03.10.2003 року перевірки було встановлено, що коригування призначених позивачу сум відшкодування відбувалось з порушенням чинного законодавства, а саме, у період з травня 1992 року до жовтня 1997 року підприємством не застосовувалися коєфіцієнти зростання заробітної плати відповідно до колективного договору.

Зазначене порушення було зафіксовано актом перевірки і керівнику підприємства був виданий припис від 03.10.2003 року № 177(а.с.70).

В порядку виконання вказаного припису підприємством було проведено перерахунок сум виплати відшкодування ОСОБА_2 за період з травня 1992 року по 01.04.2001 року. Донарахована сума у розмірі 1144 грн. 39 коп. була виплачена позивачу згідно видаткового ордеру від 11.11. 2003 року, до відділення виконавчої дирекції ФССНВ в м. Мелітополі була передана нова довідка про розмір страхової виплати у сумі 147 грн. 78 коп.(а.с.73), на підставі якої відділення виконавчої дирекції провело перерахунок страхової виплати з урахуванням коефіцієнтів 1, 182 та 1,152, встановлених державою.

Згідно акту перевірки № 08-01/279 від 07.10.2004 року щодо виконання припису Територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області, допущені підприємством порушення законодавства щодо нарахування ОСОБА_2сум відшкодування були повністю усунуті(а.с.71-72), а доказів, які б спростовували зазначені обставини, по справі не надано.

За викладених обставин рішення суду, яким ПАТ „Мелком" зобов"язано провести перерахунок ОСОБА_2 сум відшкодування з урахуванням нормативно-правових актів, що діяли з 1992 року по 01.04.2001 року, не може залишатися в силі, оскільки його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський компресор» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року по даній справі в частині задоволення вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні зазначених вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: