У х в а л а

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Леванчука А.О., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі представника - Шуліки Аліни Володимирівни, та ОСОБА_3 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе за договором кредиту від 26 березня 2008 року зобов'язання щодо своєчасного й повного його повернення, унаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 11 квітня 2013 року складає 34 294 грн 85 коп., яка підлягає стягненню на користь банку.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 351 грн 04 коп., з яких 4 850 грн 18 коп. - заборгованість за кредитом, 636 грн 98 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 224 грн 72 коп. - заборгованість за комісію за користування кредитом, 529 грн 88 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 609 грн 28 коп. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 липня

2014 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року в частині стягнення суми штрафу (процентної складової) та загального розміру заборгованості скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф (процентну складову) в сумі 335 грн 59 коп.

Зазначено, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 8 077 грн 35 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня

2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року в частині стягнення неустойки скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_3 у поданій касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов банку, суд

першої інстанції виходив із того, що до вимог про стягнення пені слід застосувати позовну давність, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу, а також змінюючи його в частині стягнутої суми заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із вимог п. 5.3 Умов, яким передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів із будь-якого грошового зобов'язання більше ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з підстав їх протиріччя й невідповідності матеріалам справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернулась до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судами встановлено, що 26 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 4 860 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 58 грн 32 коп. та одноразової винагороди у розмірі

10 грн.

Строк дії договору визначено до 26 березня 2010 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 7 травня 2014 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суди

обох інстанцій дійшли висновку, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до 5 (п'яти) років - п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а відтак - банком не було пропущено строку звернення до суду щодо основних вимог. При цьому розмір пені, що підлягає стягненню на користь банку, розраховано судами за останні 12 місяців перед зверненням до суду.

Проте з копії заяви, наданої банком суду (а.с. 4), яка є єдиним доказом про збільшення строку позовної давності, не можна зробити висновок, що відповідач був ознайомлений з умовами надання кредиту. Текст даного документу взагалі неможливо прочитати.

Слід зазначити, що в матеріалах справи містяться два екземпляри Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в одному з яких строк позовної давності визначено у п'ятдесят років (а.с. 14), а в іншому - у п'ять років (а.с. 44), що залишилось поза увагою судів та судами не наведено доводів про те, чому до уваги взято саме той варіант умов, де визначено строк позовної давності у п'ять років.

Із наданих банком екземплярів Умов надання споживчого кредиту фізичним особам також не вбачається, що ОСОБА_3 була ознайомлена саме з тими умовами, на які посилався позивач.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення вимог

ст. ст. 10, 60, 212-214, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули; доводів та заперечень сторін належним чином не перевірили; зазначаючи про те, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до 5 (п'яти) років, не навели на підтвердження цього жодного належного й допустимого доказу, не містять таких доказів і матеріали справи.

Таким чином суди дійшли передчасного висновку щодо дотримання позивачем строку позовної давності з урахуванням відповідного клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та наявності правових підстав для частково задоволення позову.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2014 року скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

А.О. Леванчук

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук