АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1194/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2361/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції, треті особи: приватне підприємство "Нива-В.Ш.", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Т.В.,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що Київський ВДВС має повернути отриману суму виконавчого збору, а банк - отримані за результатами прилюдних торгів, які в подальшому судовими рішеннями визнані незаконними, кошти.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6406С23/41 від 28 листопада 2006 року та № 6407С29/87 від 7 листопада 2007 року, які були укладі між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 у розмірі 936 грн. 54 коп. та 22453 доларів США, та відшкодування судових витрат у розмірі 1820 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки 259440 грн.

Вказане рішення набрало законної сили та по ньому були видані виконавчі листи, які банк пред'явив до примусового виконання в липні 2010 року до Київського ВДВС Полтавського МУЮ.

В результаті примусового виконання рішення суду, зазначена іпотечна квартира була реалізована відповідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів № 1711068-1 від 20 січня 2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. При цьому, переможцем торгів став ОСОБА_2, який отримав свідоцтво про право власності на квартиру.

У вересні 2013 року боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскаржили в судовому порядку проведення зазначених торгів та його результати.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсним результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_2 вищевказаної квартири.

До проведення торгів, його учасником ОСОБА_2 було сплачено гарантійний внесок на користь ПП «Нива-В.Ш.» в сумі 15270 грн., а після перемоги на торгах - 274860 грн. за придбане нерухоме майно та 15270 грн. в якості доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів, за якою було реалізовано предмет іпотеки, склала 305400 грн.

В зв'язку з визнанням прилюдних торгів недійсними, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПП «Нива-В.Ш.» про стягнення коштів в сумі 305400 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року стягнуто з приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_2 30540 грн. Мотивуючи свої висновки, суд зазначив, що на користь позивача підлягають стягненню лише кошти, отримані підприємством як торгівельною організацією, яка є стороною договору купівлі-продажу, натомість інші кошти в розмірі 274860 грн. були перераховані Київським ВДВС на рахунки стягувача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», вимоги до якого позивачем не заявлялись.

Вважаючи, що після вступу в законну силу судового рішення про визнання результатів прилюдних торгів недійсними, банк без достатньої правової підстави продовжує зберігати його кошти, отримані в якості оплати за придбану квартиру, просив стягнути з банку 274860 грн., 3% річних та індекс інфляції згідно до положень ст. 625 ЦК України, а також 25532 грн.73 коп., які державним виконавцем Київського ВДВС були перераховані в якості виконавчого збору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що ні відповідач ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», ні Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції не є сторонами договору (проведених торгів), тому до них не можуть бути застосовані наслідки недійсності даного правочину, зокрема не поширюються зобов'язання про повернення отриманих на виконання правочину коштів.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на норми ст. ст.1212, 1214 ЦК України, зазначивши при цьому, що банк як стягувач на достатній правовій підставі отримав кошти та правомірно їх зберігає до даного часу, оскільки ці кошти отримані в ході примусового виконання судового рішення, а сам по собі факт визнання недійними результатів прилюдних торгів не є підставою для повернення коштів в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Погоджуючись з висновками суду в частині відсутності підстав для задоволення позову в силу ст. 216 ЦК України, колегія суддів не може погодитись з відсутністю правових підстав для задоволення заявлених вимог в силу статей 1212, 1214 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина перша статті 1213 ЦК України встановлює обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Тобто, вказана норма права встановлює одне із зобов'язань з безпідставного збагачення, а саме зобов'язання, що виникло внаслідок безпідставного збереження набувачем майна, до якого відносяться і грошові кошти.

Яв вбачається з матеріалів справи, сума грошових коштів, отриманих від переможця торгів ОСОБА_2 в розмірі 274680 грн., була перерахована на рахунок Київського ВДВС та розподілена останнім наступним чином:

- 249327,27 грн. трьома рівними платежами в сумі 83109,09 грн. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року, перераховані ПАТ «Укрексімбанк»

- 24934,73 грн. трьома рівними платежами в сумі по 8310,91 грн. згідно з платіжними дорученнями від 26 січня 2012 року перераховані до Державного бюджету України згідно з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

-150 грн. трьома платежами по 50 грн. перераховано як витрати на проведення виконавчих дій;

-450 грн. перераховано на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як авансовий внесок.

Враховуючи, що по своїй правовій природі процедура реалізації майна на прилюдних торгах є оформленням договірних відносин купівлі-продажу, а відтак є правочином, який в даному випадку рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнаний недійсним, на спірні правовідносини поширється п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України, згідно якого положення цієї статті застосовуються і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, після вступу зазначеного судового рішення в законну силу, набувач ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", який був залучений до розгляду справи в якості третьої особи та достеменно знав про зазначене рішення, зберігав з 17 грудня 2013 року грошові кошти в розмірі 249327,27 грн. без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим останні підлягають поверненню потерпілому ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів погоджується з достатньою правовою підставою вимог про стягнення вказаної суми з урахуванням положень ст. 625 ЦК України з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Таким чином, в разі безпідставного грошового збагачення законодавчо передбачено захист прав потерпілого у спосіб нарахування процентів за користування чужими коштами, з часу, коли набувачу стало відомо про безпідставність подальшого збереження останніх (в даному випадку з 17 грудня 2013 року).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи, що з 17 грудня 2013 року у набувача на підставі ч.1 ст.1213 ЦК України виникло зобов'язання повернути потерпілому безпідставно збережені кошти, на відносини, що виникли з вказаної дати поширюються положення ст. 625 ЦК України, які за своєю правовою природою є способом захисту майнових прав та інтересів, оскільки полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і компенсації від боржника за користування безпідставно збереженими коштами.

В даному випадку 3% річних від 249327,27 грн. становитиме 10553,71 грн., що відповідає здійсненому позивачем розрахунку.

Одночасно сума інфляційних витрат буде складати 144859 грн. 12 коп., а не 177570,88 грн., оскільки річні індекси інфляції за 2024 рік в розмірі 124,9 % не сумуються з індексами інфляції за 4 місяці 2015 року. В такому випадку визначається річна інфляція за 2014 рік - в розмірі 124,9 %, що в грошовому виразі складатиме 62082,49 грн., за 4 місяці 2015 року - 137,1 % відповідно, що в грошовому виразі становить 82776,63 грн.

Крім того, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України до коштів, які були перераховані Київським ВДВС до державного бюджету в якості виконавчого збору, оскільки ніяких зобов'язань органи державної виконавчої служби перед позивачем не мають, а перерахування виконавчого збору в розмірі 24934,73 грн. трьома рівними платежами в сумі по 8310,91 грн. до Державного бюджету України здійснювалось в межах виконавчого провадження.

Між тим, самі по собі кошти в розмірі 24934,73 грн., які були зараховані державним виконавцем як виконавчий збір із загальної суми внесених переможцем торгів ОСОБА_2 коштів за придбану квартиру, підлягають поверненню останньому, позаяк обов'язок по сплаті виконавчого збору несуть боржники у виконавчому провадженні - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З урахуванням правил ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 3379,95 грн., що становить 92,5% від розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь ОСОБА_2 249327 грн. 27 коп. в рахунок повернення безпідставно збережених коштів, 10553 грн. 71 коп. як 3% річних та 144859 грн. 12 коп. індексу інфляції, а всього 404740 грн. 10 коп.

Повернути ОСОБА_2 24932 грн. 73 коп., зарахованих в якості виконавчого збору, шляхом їх списання з рахунків Управління державної казначейської служби України в Полтавській області.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3379 грн. 95 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді :

З оригіналом згідно.