Справа № 203/2309/15-ц
Провадження № 2/0203/849/2015
09.06.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Лісіцині М.С.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Кіровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
20 квітня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі із вказаним позовом, в обґрунтування якого послались на те, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, де на теперішній час зареєстрований відповідач, який в квартирі протягом останнього року не проживає. Позивачам доводиться платити комунальні платежі за зареєстрованого відповідача. У звязку з порушенням їх прав власників, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі, від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній також просив суд задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.а.с. 22, 31), в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, з наступних підстав.
Позивачам належить квартира АДРЕСА_1: 1/2 ОСОБА_1, 1/2 ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-про-дажу квартири від 27 вересня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1188 приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с.9), та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 6124083 від 04 січня 2005 року (а.с.10).
Згідно довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради № 1133 від 13 березня 2015 року за вказаною адресою зареєстровані позивачі та відповідач (а.с. 11). Факт реєстрації ОСОБА_3 за цією адресою також підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 20).
При цьому, як з'ясовано судом з пояснень позивачки, відповідач не проживає за вказаною адресою протягом року. Окрім пояснень позивачки, вказане також підтверджується рішенням від 29 серпня 2014 року № 203/5031/13-ц, в якому суддя Казак С.Ю. встановив той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають окремо (а.с.15), та письмовими поясненнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 які також підтверджують, що ОСОБА_3 не мешкає за вищевказаною адресою (а.с.а.с. 12, 13, 14).
Відповідач ухиляється від вчинення дій, необхідних для зняття його з реєстрації у вказаному вище житловому приміщенні.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України.
Так, нормою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 409 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до норми ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Таким чином, оскільки відповідач не проживає в квартирі позивачів понад один рік, його місцезнаходження не відомо, не вчиняє дій, необхідних для зняття його з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачів як власників, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідача користуватись житловим приміщенням при його відсутності в ньому понад один рік, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачами судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Кіровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в місті Дніпропетровськ, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем, третьою особою до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі. якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 14 червня 2015 року.
Суддя С.В. Єдаменко