Справа № 495/2343/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з ?явився

від відповідача: не з ?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/2343/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про захист прав споживача

В С Т А Н О В И В:

06.04.2015 року ОСОБА_1(далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживача (а.с.1-4).

Так, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача строковий банківський вклад (депозит) за Договором-заявою № 328823/108079/3-14 від 17.12.2014 року у сумі 145 700 грн. та відсотків по ньому шляхом видачі готівкою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 17.12.2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 було укладено Договір-заява № 328823/108079/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в національній валюті у сумі 145 700 грн. на строк з 17.12.2014 року по 17.03.2015 року з умовою сплати відповідачем на користь позивача процентів за ставкою 23,00 % річних. В дату укладення цього договору позивачем внесено в касу відповідача передбачену договором суму в розмірі 145 700 грн., що підтверджується відповідним меморіальним ордером № 15698294.

Між тим, не дивлячись на звернення позивача, відповідачем по теперішній час сума коштів з депозиту разом із нарахованими процентами не повернуті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2015 року відкрито провадження по справі № 495/2343/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача. Справу призначено до розгляду (а.с.11).

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання 26.08.2015 року не з ?явився, але подав до суду клопотання, згідно з яким повністю підтримує заявлений позов, просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 строковий банківський вклад (депозит) за Договором-заявою № 328823/108079/3-14 від 17.12.2014 року у сумі 145 700 грн. шляхом видачі готівкою. Розгляд справи просить провести за його відсутності.

Відповідач - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та його представник в судові засідання 04.08.2015 року та 26.08.2015 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями про вручення йому ухвали та повісток суду про призначення слухання, а також копії позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що представник відповідача в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судове засідання не з'явився, але просив розглянути справу без його присутності, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 17.12.2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 було укладено Договір-заява № 328823/108079/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в національній валюті у сумі 145 700 грн. на строк з 17.12.2014 року по 17.03.2015 року з умовою сплати відповідачем на користь позивача процентів за ставкою 23,00 % річних (а.с.8).

В дату укладення цього договору ОСОБА_1 внесено в касу банку передбачену договором суму в розмірі 145 700 грн., що підтверджується відповідним меморіальним ордером № 15698294 від 17.12.2014 року (а.с.9).

06.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 з заявою про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) готівкою в сумі 145 700 грн. та відсотків по ньому, згідно Договору-заяви № 328823/108079/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 17.12.2014 року (а.с.7).

Між тим, така заява ОСОБА_1 залишена відповідачем без відповіді та задоволення, а, відповідно, по теперішній час сума коштів з депозиту разом із нарахованими процентами не повернуті.

Згідно із ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.2 гл.2 розд.ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу - 13.08.2012 року, приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку; за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб; за прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою: від фізичних і юридичних осіб - для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті.

Пунктом 8 гл.2 розд.ІІІ зазначеної Інструкції передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно із п.2.1 Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому, ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 Цивільного кодексу України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно із ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 Цивільного кодексу України, п.2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України. Разом із тим згідно із ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст.1059 Цивільного кодексу України, п.1.4 Положення, п.8 гл.2 розд.III Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому, відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

В судовому засіданні 04.08.2015 року позивачем - ОСОБА_1, було представлено суду для огляду оригінал Договору-заяви № 328823/108079/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 17.12.2014 року та оригінал меморіального ордеру № 15698294 від 17.12.2014 року про внесення ОСОБА_1 на рахунок філії «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит» 145 700 грн., які містять відповідні підписи сторін та печатки банку і повністю відповідають їх копіям, наявним в матеріалах справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що письмова форма договору, укладеного між сторонами була дотримана, а внесення та наявність коштів на рахунку підтверджується відповідним меморіальним ордером.

Отже, підписуючи Договір-заяву № 328823/108079/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 17.12.2014 року, ОСОБА_2 як начальник відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» діяла саме від імені відповідача як дієвий орган банку.

У свою чергу, намір ОСОБА_1 був спрямований на створення фінансових правовідносин саме з банком, а не з фізичною особою, що свідчить про добросовісну поведінку позивача як однієї із сторін договору.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов ?язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається (ст.1074 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, банк своїх зобов ?язань по поверненню позивачу коштів та сплаті процентів не виконав. В свою чергу, позивач своїм правом скористався, звернувшись до відповідача з заявою саме про повернення вкладу та сплату процентів, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Між тим, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 позбавлений права вільно користуватися своєю власністю - грошовими коштами, які знаходяться на депозитному рахунку відповідача та який відмовляється їх повертати.

Зазначені обставини та норми чинного законодавства свідчать про той факт, що відповідач своїми діями перешкоджає ОСОБА_1 вільно та в повному обсязі користуватися своєю власністю (грошовими коштами), а тому у відповідності до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України такі порушені права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача строкового банківського вкладу (депозиту) за Договором-заявою № 328823/108079/3-14 від 17.12.2014 року у сумі 145 700 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача відсотків за Договором-заявою № 328823/108079/3-14 від 17.12.2014 року суд вважає, що в цій частині позивачу слід відмовити, оскільки, по-перше, в позовній заяві ОСОБА_1 не визначено розмір відсотків, а, по-друге, у поданому до суду 04.08.2015 року ОСОБА_1 клопотанні останній взагалі не просить їх стягнути.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачапідлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 207-208, 316-317, 319, 321, 525-526, 612, 625, 1058-1060, 1074 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, місто Київ, вулиця Артема.60, )на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) строковий банківський вклад (депозит) за Договором-заявою № 328823/108079/3-14 від 17.12.2014 року у сумі 145 700 (сто сорок п ?ять тисяч сімсот) гривень шляхом видачі готівкою.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, місто Київ, вулиця Артема.60, )на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 457 (одна тисяча чотириста п'ятдесят сім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко