Номер провадження: 22-ц/785/2500/15
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради, ОСОБА_4, третя особа - відділ Держземагенства у Татарбунарському районі про визнання рішення Лиманської сільської ради від 22.10.1996 року зі змінами від 09.10.2009 року у частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та державного акту на право власності на земельну ділянку незаконними та скасування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 1962 року, згідно договору купівлі-продажу, нею було придбано житловий будинок з господарськими спорудами за адресою в АДРЕСА_2, власницею якого вона є по теперішній час. Відповідно до рішення Татарбунарського районного суду від 29 липня 1993 року, залишеного без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 1994 року, відповідачка ОСОБА_4 зобов'язана не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні та володінні зазначеним будинком.

10 жовтня 2008 року виконкомом Лиманської сільської ради було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 в таких частка: ОСОБА_3- 60%, ОСОБА_4 -40%. Дане рішення виконкому сільської ради позивачкою ОСОБА_3 було оскаржене у судовому порядку і рішенням суду від 29.11.2011 року скасовано.

А отже позивачка є власницею всього житлового будинку з надвірними спорудами за вищевказаною адресою.

Відповідно до норм Земельного Кодексу України вона звернулася з заявою до сільської ради з питання безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку.

Проте, рішенням сесії Лиманської сільської ради їй було відмовлено в цьому з посиланням на те, що на вказану земельну ділянку виготовлений державний акт на право власності на ім'я ОСОБА_4, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка вважає, що даним рішенням порушено її право, так як вона не може в повному обсязі користуватися та обслуговувати свій житловий будинок, оскільки він знаходиться на земельній ділянці, власницею якої є відповідачка ОСОБА_4

На підставі наведеного просила визнати недійсним рішення сільської ради в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки, на якій розташований її будинок та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 позов ОСОБА_3 було задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 690-У від 09.10.2009 року із внесенням змін до рішення Лиманської сільської ради № 36 від 22.10.1996 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.04.2010 року на ім'я ОСОБА_4

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 листопада 1962 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6, зі згоди його дружини ОСОБА_4, домоволодіння, яке складається із двох кімнат, сіней, комірки, веранди, розташованих в АДРЕСА_3.

Згідно рішення Татарбунарського районного суду від 29 липня 1993 року, залишеного в силі ухвалою судової колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 18.01.1994 року, ОСОБА_4 зобов'язана не чинити перешкод у користуванні та володінні ОСОБА_3 житловим будинком по АДРЕСА_2, шляхом звільнення вказаного домоволодіння.

Відповідно рішення сесії Лиманської сільської ради № 690-У від 09.10.2009 року з додатком, було внесено зміни до рішень Лиманської сільської ради, в тому числі № 36 від 22.10.1996 року про передачу безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Даним рішенням ОСОБА_4 передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,2500 га в АДРЕСА_1.

Копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 29.04.2010 року підтверджується, що ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Згідно рішення сесії Лиманської сільської ради № 665-УІ від 29.04.2014 року, ОСОБА_3 відмовлено в наданні безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в зв'язку з тим, що на дану земельну ділянку виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 та ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень.

Статтею 59 вказаного Закону визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання вимог земельного законодавства на території сіл покладено на відповідні сільські ради.

Згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від імені та в інтересах функцій місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України та відповідно уповноважена представляти інтереси держави в спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Згідно ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 14 Конституції України землі є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки порушуються права ОСОБА_3, як власниці житлового будинку, що знаходиться на спірної земельній ділянці, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не було розглянуто зустрічного позову ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та роз'яснено її право на звернення до суду з даним позовом у загальному порядку. (а.с.145)

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева