АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7093/15 Справа № 183/2465/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила збільшити розмір аліментів, утримуваних з відповідача за рішенням суду на її користь з 1/6 до 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову, тобто із 22 квітня 2015 року.

В обґрунтування позову вказала, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду від 13 вересня 2012 року у справі ОСОБА_3 виплачує на її користь аліменти у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи із 03 травня 2012 року.

На момент ухвалення рішення її онук та син відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був неповнолітнім, тому позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Тепер їй виповнилось 65 років, тому вона є непрацездатною та отримує пенсію, розмір якої становить 1 072 грн., чого не вистачає на проживання, оскільки на сьогоднішній день вона має на утриманні непрацездатного чоловіка ОСОБА_5, який із 28 березня 2012 року визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання і не може працювати.

11 вересня 2006 року позивачка отримала травму у вигляді перелому шийки правого стегна, через що у неї вкорочена нога на 3,5 см та вона вимушена пересуватись за допомогою милиці. Окрім того, в 2011 році вона травмувала ліву кисть, в результаті чого не може вільно розправляти руку. Все життя вона хворіє на гастрит. На своє лікування та лікування чоловіка витрачає приблизно 2 000 грн. на місяць, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи наведене, а також зважаючи, що відповідач неповнолітніх дітей на утриманні не має та неофіційно працює і його заробітна плата складає 1 600 грн. на місяць, на підставі ст. 202, 203 СК України, просила суд збільшити розмір утримуваних аліментів.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволенні її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким із ОСОБА_6 на користь його матері ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи із 03 травня 2012 року (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що зазначені позивачкою в обґрунтування позову обставини щодо її непрацездатності, утримання нею чоловіка - ОСОБА_5, який є інвалідом ІІ групи, а також те, що позивачка отримала 11 вересня 2006 року травму у вигляді перелому шийки правого стегна, через що у неї вкорочена нога на 3,5 см та в 2011 році травму лівої кисті, були враховані на момент ухвалення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення 13 вересня 2012 року.

Крім того, судом було прийнято до уваги те, що на час ухвалення судом рішення 13 вересня 2012 року відповідач працював на посаді начальника варти ППЧ-48 ГТУ МНС у Дніпропетровській області, його середньомісячна заробітна плата складала 2 960 грн., а на теперішній час позивач не працює.

З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що 01 серпня 2013 року відповідач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку із скороченням штату працівників), з 01 вересня 2013 року по 27 серпня 2014 року йому виплачувалась допомога по безробіттю, згідно ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування на випадок безробіття». Інших записів про працевлаштування відповідача трудова книжка не містить (а.с. 44-48).

Доказів, які б підтверджували посилання позивача на те, що відповідач неофіційно працює на двох роботах, суду не надано.

Врахувавши ці обставини по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки нею, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч.2 ст.27, ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б могли стати підставою для збільшення розміру аліментів на її утримання.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що при ухваленні рішення суд не звернув уваги на те, що із відповідача припинено стягнення аліментів на утримання його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки останній досяг повноліття, що свідчить про зміну матеріального стану відповідача, - необґрунтовані та не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України.

Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповіднодо вимог ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення судом рішення 13 вересня 2012 року чоловік позивачки вже був непрацездатним, відповідно до довідки МСЕК (а.с.10). На той час відповідач працював, його середньомісячна зарплата складала 2 960 грн., а на теперішній час відповідач не працює. Відповідач із 01 вересня 2013 року по 27 серпня 2014 року отримував допомогу по безробіттю. А тому, періодичні заробітки відповідача із того часу не свідчать про поліпшення його матеріального стану. Не свідчить про покращення матеріального стану відповідача і припинення його обовязку по сплаті аліментів на сина, який досяг повноліття, оскільки відповідач на теперішній час є безробітним.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відносно відповідача враховуються також особи, які зобов'язані за законом надавати утримування на непрацездатних батьків.

Так сама позивачка заявляє про наявність у неї ще одного дорослого сина, та вказує на те, що цей син за станом здоровя не може надавати їй утримання. Але ці доводи позивачка не підтвердила належними та достовірними доказами як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції.

Також ніяких достовірних доказів вона не надала щодо необхідності її лікування та догляду (а саме медичних документів та висновків), а також і про понесення нею додаткових витрат, в тому числі на догляд та лікування.

Таким чином, позивачка не довела, що після визначення судом розміру аліментів у 2012 році погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан, стан здоров'я, або ж значно покращилося матеріальне становище та сімейний стан відповідача.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: