АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/818/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ДзундзиОльги Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року по цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПАТ "Ідея Банк" звернулось із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Тропотяга Р.П. від 27.02.2015 по справі № ІБ-486/15 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованості за кредитним договором від 03.07.2013 року № Л69.188.23824 в розмірі 32652,69 грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 95,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник заявника подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник заявника порушує питання про скасування ухвали та постановлення нової ухвали, якою заяву банку про видачу виконавчого листа задовольнити, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст. ст. 389- 10, 355, 360-7 ЦПК, а також не вірно встановив, що справа третейського суду № ІБ-486/15 за позовом ПАТ«Ідея Банк» до споживача про стягнення заборгованості є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

У судовому засіданні представник заявника Малая В.Д. підтримала доводи апеляційної скарги. Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_5 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення кредитного договору Закону України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду відповідно до Закон України «Про третейські суди» не підвідомча третейському суду, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейській суди» третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, в тому числі, справ у спорах щодо захисту прав споживачів (в тому числі споживачів послуг банку, кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України щодо форми й змiсту позовної заяви, зокрема, мiстити вiдомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмiр сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обгрунтуванням; про докази, що пiдтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Установлено, що 27 лютого 2015 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто із останньої на користь ПАТ заборгованість за кредитним договором у сумі 32 652,69 грн. коп. та третейський збір.

Таким чином, підстав для застосування до спірних правовідносин п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейській суди» не вбачається, оскільки відповідно до положень цього Закону, враховуючи п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, банк не є споживачем.

Крім того, звернення банку з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до третейського суду не може вважатися спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання умов договору, а не порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Дзундзи Ольги Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: