Справа № 202/3270/14-ц
Провадження №2/0202/232/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 року у розмірі 22265,97 грн.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості була задоволена.

Ухвалою суду від 05 березня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 року за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.08.2007 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором, яка в ході розгляду справи була уточнена ( а.с. 185-190). В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з 05.01.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку підвищив штрафну відсоткову ставку по кредиту з 6,72% до 80,62% на місяць. Кредитним договором укладеним між сторонами не передбачено штрафні проценти в розмірі 80,62%. ОСОБА_2 не підписувала додаткову угоду про зміну розміру штрафних відсотків. Зміна умов Кредитного договору в односторонньому порядку призвела до штучного збільшення заборгованості ОСОБА_2 на 7241,42 грн. Підвищуючи розмір процентної ставки ОСОБА_3 порушив діюче законодавство України. Просила суд: визнати незаконним зміну штрафної процентної ставки за Кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 року, укладеному між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» та ОСОБА_2; застосувати позовну давність в один рік до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу і пені; відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» в задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині стягнення штрафу у розмірі 7241,42 грн. ( 80,62%) і 627,97 грн. ( 6,72%) і пені в розмірі 12546,72 грн.; застосувати позовну давність в три роки до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з закінченням трьохрічного строку позовної давності. Відмовити у позові у в звязку із пропуском строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача в судове засідання зявився та просили суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог та задовольнити зустрічну позовну заяву. Просили суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності, оскільки позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності (а.с.42-43).

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.08.2005 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNHDRK01221918 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00 % річних з кінцевим терміном повернення 17.08.2007 року.

Згідно до п.3.2 Договору згідно до ст.549 ЦК України, при порушені позичальником зобовязань по погашенню Кредиту, передбачених п.п.1.1,2.3.1,2.3.2,3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,72% на місяць, розрахованих від суми залишку простроченої заборгованості за Кредитом.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 200 грн.

Позивач зазначив, що ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.06.2011 р. виникла заборгованість в розмірі 24665,97 грн., яка складається з: 2508,86 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8829,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9581,15 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500,00 грн. штраф фіксована частина, 1046,00 грн. - штраф ( процентна складова) .

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач подала заяву про застосування стоків позовної давності. Вказала, що в кредитному договорі і додатку до нього чітко визначений строк виконання основного зобовязання 19.08.2007 року. Останній платіж за кредитним договором позичальником здійснений 14.07.2006 року, після чого позичальник кредит та відсотки більше не повертала. Вимогу до позичальника ПАТ КБ «Приватбанк» предявив лише в липні 2011 року, після спливу встановленого ст.257 ЦК України, частиною 5 ст.261 ЦК України трирічного строку позовної давності. На підставі вищенаведеного просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність.

Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» застосовуються і до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити звязку зі спливом строку позовної давності.

Позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги про визнання незаконним зміну штрафної процентної ставки за Кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19.08.2005 року, укладеному між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_3 банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

Згідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки при укладанні кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, та договором передбачено в односторонньому порядку збільшення Банком відсотків за порушення зобовязань за кредитним договором, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви та вимушений в позові відмовити.

Щодо інших заявлених позовних вимог за зустрічним позовом про застосування позовної давності в один рік до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу і пені; відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволені позову про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині стягнення штрафу у розмірі 7241,42 грн. ( 80,62%) і 627,97 грн. ( 6,72%) і пені в розмірі 12546,72 грн.; застосування позовної давності в три роки до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з закінченням трьох річного строку позовної давності та відмови у позові у в звязку із пропуском строку позовної давності, то такі вимоги позивача за зустрічним позовом не є в розумінні ст.16 ЦК України належним способом захисту прав та в силу ст.267 ЦК України клопотання про застосування строку позовної давності повинно бути оформлено заявою сторони, що і було здійснено відповідачем та подано до суду та судом застосовано строк позовної давності до позовних вимог позивача за основним позовом, якому в задоволені позову відмовлено за спливом строку позовною давності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволені позовних вимог позивачам відмовлено , то судові витрати не розподіляються.

Керуючись: ст. ст. 509, 525, 526,527, 530,554,598,600,614, 625, 590,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар