АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/781/15
Справа № 641/6274/14-ц Головуючий І-ої інстанції: Григор'єва Б.П.
Категорія: право власності Доповідач:Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Харківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю ,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_7 звернулися до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позову посилались на те, що ОСОБА_6 з 1974 по 1980 рік працювала на Харківському заводі ізоляційних та азбоцементних матеріалів, який мав власний житловий фонд, на балансі якого перебував житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 з членами своєї сім'ї перебувала на квартирному обліку, як така, що потребувала поліпшення житлових умов. Ніяких документів вона не отримувала, але її повідомили, що з приводу перебування на квартирному обліку існує відповідне рішення адміністрації і профспілкового комітету.

Директор Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 з частиною родини переселитись із однокімнатної комунальної квартири площею 13,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 до підходу її черги на отримання житла у дві кімнати трикімнатної квартири АДРЕСА_1, куди поселилась вона, її чоловік ОСОБА_9, донька ОСОБА_10, 1965 року народження, і сини ОСОБА_11, 1972 року народження, і ОСОБА_12, 1975 року народження. В кімнаті площею 13,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 залишилась проживати її мати - ОСОБА_13. У 1981 році шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 був розірваний і останній виселився з квартири. У 1994 році сусід, який займав третю кімнату у спірній квартирі, помер. Адміністрація Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів не заперечувала, щоб їхня сім'я вселилась у звільнену кімнату і повідомила, що коли дійде черга ОСОБА_6 на житло, квартира буде закріплена за нею. Адміністрації Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів, а також мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 було відомо, що сім'я ОСОБА_6 мешкає у трикімнатній квартирі №7. Діти ОСОБА_6 навчались у школі, яка розташована поряд з будинком, в якому вони мешкали. Медичну допомогу членам сім'ї ОСОБА_6 надавалась за адресою спірної квартири. На теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6, її син ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_4 та їхня донька ОСОБА_5, 2001 року народження.

З ними укладені договори з житлово-комунальними підприємствами на отримання житлово-комунальних послуг. У 2007 році житловий будинок, в якому знаходиться спірна квартира, переданий на баланс комунального підприємства "Жилкомсервіс".

Посилаючись на вказані обставини, а також на ст.344 ЦК України, просили визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частках за кожним - за набувальною давністю.

Харківська міська рада, в особі свого представника, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що положення ст.344 ЦК України на правовідносини, що виникли, не розповсюджується.

Управління служб у справах дітей Харківської міської ради до суду свого представника не направило, подало письмові пояснення, в яких просило ухвалити рішення в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 у рівних частинах право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,9 кв.м. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позивачам у позові відмовити. При цьому посилається на: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржили.

Перевіряючи законність і обгрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову позивачам у позові.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 більше ніж десять років добросовісно заволоділи квартирою АДРЕСА_1 і продовжують відкрито, безперервно володіти нею, а тому відповідно до ст.334 ЦК України набули право власності на неї у рівних частках кожний.

Погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи, суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом вказаної норми задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що спірною є трикімнатна ізольована, житловою площею 42,5 кв.м., загальною - 58,1 кв.м., квартира АДРЕСА_1, в якій без реєстрації проживають позивачі.

Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав до житлового фонду відкритого акціонерного товариства "Харківський завод ізоляційних та азбестоцементних матеріалів".

Рішенням ХХVІ сесії ХХІІІ скликання Харківської міської ради від 22 листопада 2001 року житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому розташована спірна квартира, прийнятий до комунальної власності міста Харкова (а.с.141-144).

Із змісту позову, пояснень позивачів у суді та заперечень на апеляційну скаргу вбачається, що на час вселення у 1976 році ОСОБА_6 з сім'єю у квартиру АДРЕСА_1 їй було відомо , що власником житлового будинку, в якому розташована вказана квартира, був Харківський завод ізоляційних та азбестоцементних матеріалів. З 2007 року позивачам стало відомо, що зазначений житловий будинок передано на баланс комунального підприємства "Жилкомсервіс".

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухоме майно за давністю володіння згідно ст.344 ЦК України є добросовісність володіння, яка передбачає, що володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужим майном.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими наявними у справі доказами, судова колегія вважає доведеним, що позивачам з моменту вселення у квартиру АДРЕСА_1 було відомо, що вона має власника і їм на праві власності не належить.

Зазначене унеможливлює набуття такої квартири у власність позивачів за давністю володіння відповідно до правил, встановлених ст..344 ЦК України.

Посилання на те, що підставою для вселення ОСОБА_6, з сім'єю у спірну квартиру було спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету Харківського заводу ізоляційних та азбестоцементних матеріалів і ордер, який був переданий до житлово-експлуатаційної контори і який не зберігся не з вини позивачів, та на сплату ними комунальних послуг, зазначених висновків не спростовує.

Вказані обставини, за їх доведеності, можуть свідчити, що між сторонами виникли правовідносини із договору найму житлового приміщення, право власності на яке сторони можуть набути на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Позову з приводу визнання за ними права користування спірною квартирою на підставі договору найму житлового приміщення позивачі не заявляли.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки підстави, встановлені ст.344 ЦПК України для визнання за позивачами права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 відсутні, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і у позові відмовити.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2014 року скасувати.

ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у позові до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: