Справа № 152/1202/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 серпня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину і дружину у твердій грошовій сумі,

встановив:

28.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.02.2014 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Однією сім'єю вона з відповідачем не проживає більше трьох місяців. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров'ям, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Їй одній важко утримувати дитину, так як вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Натомість, відповідач є працездатним, отримує нерегулярний мінливий дохід від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні у нього немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, тому він спроможний виконувати обов'язки по утриманню сина та надавати допомогу на її та дитини утримання. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття, та на її утримання - в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку. Суду пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, проте підробляє тимчасовими заробітками, має нерегулярний та нестабільний дохід, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 800 грн. на утримання дитини та на своє утримання в сумі 200 грн. викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 800 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в розмірі по 200 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. Інших осіб на утриманні відповідач не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. В утриманні її сім'ї їй допомагають батьки, оскільки вона не працює, бо здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. З травня 2015 року вона та відповідач однією сім'єю не проживають. Протягом цього часу відповідач щомісячно коштів на її та дитини утримання не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови, так як вона та дитина потребують утримання з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини в розмірі 200 грн. на місяць до досягнення сином трирічного віку, так як на даний час не працює і не має стабільного доходу. Він фізично здоровий, працездатний, протипоказань щодо працевлаштування не має, проте, не знайшов роботи і наймається на тимчасові заробітки, щоб утримувати себе, але має намір йти на службу в Збройні Сили України, де отримуватиме стабільний дохід та надаватиме кошти на утримання дитини і дружини.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с.3).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.4).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Мурафської сільської ради від 30.06.2015 року за №№ 1250, 1251 (а.с.5-6).

Позивачка ОСОБА_1 не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 регулярного та стабільного утримання на сина добровільно не надає.

Відповідач ОСОБА_2 не працює, отримує дохід від тимчасових заробітків.

Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні ОСОБА_2, що він фізично здоровий, працездатний, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім сина ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 на утриманні не має.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, майже весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, починаючи з травня 2015 року і по теперішній час, покладено на позивачку, з якою проживає малолітній син, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3.

Як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивачка не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

Заперечень щодо сплати коштів на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку відповідач в судовому засіданні не зазначив.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 800 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання сина, починаючи з травня 2015 року, ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина з травня 2015 року і обсяг обов'язків по його утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 28.07.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер.

При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку, підлягає задоволенню, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка зазначила, що є непрацездатною внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а також враховуючи, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог, зазначаючи, що згоден і має змогу сплачувати кошти на утримання дружини в сумі 200 грн.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 84, 180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину і дружину у твердій грошовій сумі - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Тиврів Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 28.07.2015 року і до його повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з 28.07.2015 року, до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок в доход держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя