_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5219/15-ц
Провадження № 2/520/3107/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання незаконною бездіяльності у вигляді відмов у передачі дітей на виховання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконною бездіяльності у вигляді відмов директора Комунальної установи «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради» - на цей час - Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» ОСОБА_4 у передачі йому його дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виховання, посилаючись на порушення батьківських прав.

Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Служби у справах дітей Одеської міської ради, заперечили проти позову, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які проживають окремо, є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ці діти поступили до Комунальної установи «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради» 31.03.2015 р. на підставі акту СКМСД Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, відповідно до заяви матері дітей.

02.04.2015 р. ОСОБА_7 і ОСОБА_6 були повернуті на виховання до матері - ОСОБА_2 - згідно з листом Служби у справах дітей Одеської міської ради про дозвіл на передачу їх матері.

Позивач ОСОБА_1, батько дітей, який працює та мешкає у м. Києві, приїхав до Одеси та 07.04.2015 р. звернувся до директора Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» ОСОБА_4 з заявою про повернення йому дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачеві не передали дітей через відсутність на це дозволу Служби у справах дітей Одеської міської ради. 15.04.2015 р. такий дозвіл було надано і в той же день, коли відповідач отримав дозвіл, діти передані батькові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2007 р. за № 1068 затверджено «Типове положення про службу у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації», відповідно до п. 2 якого служба у справах дітей у своїй діяльності керується Конституцією України і законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної ради України, прийнятими відповідно до Конституції і законів України, актами Кабінету міністрів України, наказами Мінсоцполітики, рішеннями голови обласною держадміністрації, актами відповідного органу місцевого самоврядування. Пунктом 3 передбачено, що одним з основних завдань служби є здійснення самостійно або разом з відповідними органами, установами та організаціями заходів щодо захисту прав, свобод і законних інтересів дітей; здійснення контролю за умовами утримання і виховання дітей у закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, спеціальних установах і закладах соціального захисту для дітей, розглядає в установленому порядку звернення громадян.

Відповідно до п. 5 зазначеного «Положення», служба має право приймати з питань, що належать до її компетенції, рішення, які є обов'язковими для виконання місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами,, громадянами, звертатися до цих органів у разі порушення прав та інтересів дітей, вживати заходів для соціального захисту дітей.

Згідно з пунктом 1 «Типового положення про притулок для дітей служби у справи дітей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 р. № 565, притулок для дітей служби у справах дітей відповідної місцевої державної адміністрації - це заклад соціального захисту, створений для тимчасового перебування у ньому дітей віком від 3 до 18 років. Пункт 2 передбачає, що основними завданнями притулку є соціальний захист позбавлених сімейного виховання дітей, які опинилися в складних житлово-побутових умовах, створення належних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності дітей, надання їм можливості для навчання, праці та змістовного дозвілля. Пунктом 3 визначено, що діяльність притулку ґрунтується на принципах гуманності, демократичності, поваги до особистості.

Відповідно до п. 9 зазначеного «Положення», до притулку приймаються діти, вилучені кримінальною міліцією у справах дітей органів внутрішніх справ із сімей, перебування в яких загрожувало їх життю і здоров'ю; самі звернулися за допомогою до адміністрації притулку тощо.

Згідно з п. 11 «Положення», підставою для прийняття дітей до притулку є направлення служби у справах дітей відповідної державної адміністрації, акт кримінальної міліції у справах дітей органів внутрішніх справ про доставлення до притулку

Пунктом 31 «Положення» передбачено, що управління притулком здійснює служба у справах дітей. Безпосереднє управління притулком здійснює завідуючий, який призначається і звільняється з посади начальником відповідної служби у справах дітей.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Разом з тим, лише посилання позивача на те, що він належним чином виконував свої батьківські обов'язки, не є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 157 СК України зазначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Діти були поміщені до комунальної установи згідно з заявою матері цих дітей ОСОБА_2

Доводи позивача, що незаконною є бездіяльність відповідача з 1 квітня 2015 р., не підтверджується матеріалами справи, оскільки з заявою про повернення двох дітей ОСОБА_1 звернувся 07.04. 2015 р.

Відповідач отримав дозвіл Служби у справах дітей Одеської міської ради на повернення дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_1 15.04.2015 р. і в той же день діти були повернуті їхньому батькові.

Позивач ОСОБА_1 мав безперешкодний доступ до дітей під час знаходження їх у притулку. Свідок ОСОБА_9. - дід дітей - також підтвердив, що перешкод у спілкуванні з дітьми не було, він приходив до них у притулок. Щодо умов перебування дітей позивач чи інші особи нарікань не заявляли.

Підставою, через яку надалі виник спір у справі, з'явилося звернення хресної матері дітей до правоохоронних органів щодо обставин виховання цих дітей у сім'ї, у зв'язку з чим була порушена кримінальна справа за фактом діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Мати дітей ОСОБА_2 надала заяву про поміщення її дітей до Комунальної установи «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради», мається акт складений СКМСД Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що став також підставою поміщення дітей у притулок.

Дітей позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - не повернули матері 02.04.2015 р. разом із іншими двома її малолітніми дітьми, оскільки Служба у справах дітей Одеської міської ради в той же день - 02.04.2015 р. - відкликала письмовий дозвіл через необхідність проведення медичного обстеження, що підтверджується листом від 02.04.2015 р.

Такий дозвіл був наданий відповідачеві Службою у справах дітей Одеської міської ради 15.04.2014 р., діти у той же день були передані батькові.

Позивач посилається на бездіяльність відповідача, хоча фактично вважає незаконними його дії.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Керуючись ст.10-11,60, 88, 212-215 ЦПК України, «Типовим положенням про службу у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації», «Типового положення про притулок для дітей служби у справи дітей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1997 р. № 565, ст. 152, 157 СК України,-

В И Р І Ш И В:

У позовній заяві ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання незаконною бездіяльності директора Комунальної установи «Притулок № 1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради» ОСОБА_4 у вигляді відмов у період з 1 квітня 2015 р. по 14 квітня 2015 р. у передачі йому на виховання його дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.