Справа № 2-7517/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак І.О.

при секретарі - Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитора винним в простроченні зобов'язання, стягнення недоотриманих коштів, відстрочення сплати кредитних коштів, визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося в суд з позовом мотивуючи його тим, що те, що 09.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 була укладена генеральна кредитна угода №195, на підставі якої складений Кредитний договір №010/03-3/243-М (надалі кредитний договір) на суму 300 000 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % річних, строком до 08.09.2018 року. На підставі вказаного договору Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 175 000 доларів США.

11.02.2011року з відповідачем було підписано додаткову угоду до вказаного кредитного договору та новий графік погашення заборгованості.

Вказує, що взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту ОСОБА_2 не виконав, щомісячне часткове погашення кредиту та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів не здійснював, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.11.2011 року становила 169503,77 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1354284,27 грн., з яких: 164781,27 доларів США - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по тілу кредиту згідно графіку погашення 2271,88 доларів США, заборгованість по прострочених відсотках в сумі 2651,22 доларів США, нараховані відсотки за період з 27.10.2011 року по 26.11.2011 року - 2071,28 доларів США. Також нарахована пеня в розмірі 420,62 грн.

Зазначає, що Банком 28.10.2011 року надіслана позичальнику претензія-вимога про невиконання ним своїх зобов'язань та попереджено про необхідність погашення простроченої заборгованості, однак ним така залишена без реагування.

У зв'язку з цим, просив достроково стягнути на його користь вказану заборгованість з ОСОБА_2, а також понесені судові витрати.

В ході судового розгляду справи позивач за первісним позовом уточнив і збільшив позовні вимоги та просив достроково стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 16.02.2015 року становить 258745,70 доларів з яких 164781,27 доларів США - залишок тіла кредиту, 92371,69 доларів США заборгованість по прострочених відсотках, 1592,74 доларів США - нараховані відсотки за період з 27.01.2015 року по 16.02.2015 року, а також суму нарахованої пені у розмірі 32 566,56 грн.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на те, що 09.09.2008 року ним з відповідачем по зустрічному позову укладено генеральну кредитну угоду №195 згідно якої останній зобов'язався надати йому кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї генеральної угоди, і які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати суми еквівалентній 300 000 доларів США на строк до 08.09.2018року, у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно кредитного договору (частина №1) Банк зобов'язався надати йому кошти траншами: 1-ий транш - 70000,00 доларів США, а сума будь-якого іншого траншу повинна бути не менше 10% від суми кредиту та будь-якому разі не менше 5000,00 Євро чи еквівалент в іншій валюті.

На його вимогу, ним були отримані кошти у сумі 175 000 доларів США і він, як Боржник (позичальник), зі свого боку виконував свої зобов'язання по укладеному кредитному договору повністю і належним чином - сплачував платежі згідно графіків, незважаючи на фінансово-економічну кризу.

Вказує, що 21.09.2011 року він подав до Банку заяву про надання йому залишок коштів згідно вказаної генеральної кредитної угоди у сумі еквівалентній 125000 доларів США, однак 12.10.2011 року отримав від Банку відмову, при цьому останній послався на фінансово-економічну кризу та заборону НБУ у видачі кредитних коштів, яку вважає незаконною. Зазначає, що генеральною угодою передбачені і строкові кредити в національній валюті шляхом укладення кредитного договору, а тому відмовивши йому у видачі вказаної кредитної суми тим самим Банк порушив взяте на себе зобов'язання згідно умов генеральної кредитної угоди від 09.09.2008 року.

Тому, виходячи з вимог ст.ст.538, 610, 612-615 ЦК України, він прийняв рішення тимчасово не виконувати зобов'язання до того часу поки Банк не виконає своє зобов'язання - надасть йому залишок недоотриманих кредитних коштів.

Так, оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - кредитор з 12.10.2011 року є винним у ненаданні йому залишку кредитних коштів у сумі еквівалентній 125000 доларів США, не вчинив встановлені Договором дії, а він, як боржник, зв'язку з цим не міг виконати свого обов'язку до вчинення кредитором цих дій, вважає, що тим самим Банк прострочив зобов'язання і він, відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України, не повинен сплачувати відсотки за отримані грошові кошти. У зв'язку з простроченням кредитора, у відповідності до ч.4 ст.612 ЦК України, прострочення боржника не настає та вважає, що у силу ч.3 ст.538 ЦК України, він має право зупинити виконання свого обов'язку.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 вважає, що банк не має права на дострокове стягнення з нього заборгованості по кредиту, а тому просить у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі. Також просить визнати кредитора - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» винним та таким, що з 12.10.2011 року прострочив виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою № 195 від 09.09.2008 року, у зв'язку з ненаданням йому залишку кредитних коштів у сумі еквівалентній 125000 доларів США, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» недоотримані ним кошти, згідно генеральної кредитної угоди в національній валюті - гривні у сумі еквівалентній 125000 доларів США, відстрочити сплату його зобов'язання, а саме кредитних коштів, на час прострочення кредитора з 12.10.2011 р. до повного виконання ним свого зобов'язання, визнати нараховані проценти за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора незаконними та такими, що не підлягають сплаті з 12.10.2011р. до повного виконання кредитором свого зобов'язання, а також визнати незаконними нарахування йому пені та звільнити від її сплати.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - ОСОБА_3 збільшені позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому, та просила суд їх задовольнити. Разом з тим, проти задоволення зустрічного позову заперечила. При цьому пояснила, що дійсно 21.09.2011 року ОСОБА_2 звернувся до Банку з заявою про видачу йому залишку кредитних коштів, однак банком йому було надано конструктивну відповідь про можливість розгляду питання про надання кредитних коштів за умови надання відповідних документів, які ОСОБА_2 не надав для розгляду. Також, вказує, що Додатком №2 до кредитного договору встановлено умови видачі кредитних коштів, однією з яких є набуття чинності відповідного страхового покриття за договором страхування, а станом на 12.10.2011 року, коли Банк надав відповідь позичальнику щодо можливості його кредитування, страхові платежі не були сплачені Страховику, на підтвердження чого посилається на лист від 18.10.2011 року про дострокове припинення дії договорів добровільного страхування майна. Заперечила, що ОСОБА_2 є сумлінним позичальником на підтвердження чого посилається на укладення 11.02.2011 року додаткової угоди внаслідок якої позичальнику зменшено відсоткову ставку та реструктуризовано борг, що на час укладення угоди складав 16943,07 доларів США. У зв'язку з цим, вважає зустрічний позов безпідставним, а тому просить у його задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення первісного позову, вважаючи такий безпідставним. Зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі та, з підстав наведених в ньому, просив його задоволити. При цьому пояснив, що ОСОБА_2 прийняв рішення про зупинення виконання свого зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків у зв'язку з невиконанням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» умов Генеральної кредитної угоди щодо надання ОСОБА_2, на його законну вимогу, залишку кредитних коштів, до виконання Банком свого обов'язку. Зауважив, що Генеральною кредитною угодою визначена сума, еквівалентна 300 000 доларів США строком до 08.09.2018 року, з яких ОСОБА_2 отримав 175 000 доларів США. Відмовивши останньому в наданні залишку кредитних коштів в сумі еквівалентній 125000 доларів США Банк тим самим істотно порушив умови Генеральної кредитної угоди. Вказав, що в матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_2 від 21.09.2011 року, з відміткою Банку про отримання, з вимогою видати залишок коштів згідно п.1,2 генеральної кредитної угоди, однак банк безпідставно, в односторонньому порядку відмовився від виконання генеральної кредитної угоди, та запропонував укласти новий кредитний договір при цьому повідомив, що з врахуванням кредитної політики Банку, видача кредитних коштів можлива лише юридичним особам та фізичним особам підприємцям, а угода з ОСОБА_2 укладалася як з фізичною особою. При цьому в своїй відмові Банк не вказував на відсутність договору страхування майна, як на підставу у відмові траншу. Зауважив, що договори добровільного страхування, як на момент звернення ОСОБА_2 так і на момент відмови Банку, були чинними. Щодо посилань Банку на заборону НБУ в наданні валютних кредитів зазначив, що вищевказаною Генеральною кредитною угодою визначено можливість надання кредиту не лише в іноземній валюті, а й у національній валюті України в сумі еквівалентній 300000 доларів США. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_2 від 26.03.2015 року зазначив, що ним підтверджується факт зупинення ОСОБА_2 погашення кредиту з 15.10.2011 року, після прострочення кредитора.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.ст.10, 11, 59 , 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 09.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор), та ОСОБА_2 (позичальник) укладена генеральна кредитна угода №195, згідно п.п.1.1, 1.2, 1.3 умов якої кредитор зобов'язався надавати позичальникові кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної угоди, які є її невід'ємними частинами, в загальному розмірі, який не повинен перевищувати суми, еквівалентної 300 000 доларів США, терміном до 08.09.2018 року. Пунктами 2.1, 2.2, 2.2.1, 2.2.2 визначено, що кредитор надає позичальникові кредитні кошти як в іноземній валюті так і в національній валюті України. Згідно п.4.1 кредитор зобов'язується за письмовими вимогами позичальника перераховувати в безготівковій формі кредитні кошти, в межах розмірів кредитів, визначених у кожному окремому кредитному договорі.

Того ж дня між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №010/03-3/243-М на суму 300 000 доларів США, встановлено розмір траншів, зокрема 1-й транш 70 000 доларів США (сума будь-якого траншу повинна бути не менше 10% від суми кредиту та не менше 5000 Євро чи еквівалент в іншій валюті), строком по 05.09.2018 року, на споживчі цілі, зі сплатою 16,8 % річних, з умовою щомісячного погашення кредиту рівними частинами.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за генеральною кредитною угодою №96 та кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року, того ж дня між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №010/03-3/243-Z згідно якого останній передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно - нежитлова будівля - магазин, загальною площею 444,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11.02.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №010/03-3/243-М/4 до кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, згідно якого з 11.02.2011 року до кінця строку користування кредитом зменшено відсоткову ставку за кредитом з 16,8% річних на 14,8 % річних. Одночасно з укладенням даної Додаткової угоди, в додатку №2 до неї, сторони встановили графік щомісячного погашення заборгованості по кредиту в новій редакції.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що на виконання умов генеральної кредитної угоди та кредитного договору від 09.09.2008 року, на письмові вимоги позичальника, Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в загальному розмірі 175 000 доларів США, зокрема 11.09.2008 року на суму 70000 доларів США, 15.09.2008 року на суму 70000 доларів США, 02.10.2008 року на суму 20000 доларів США та 17.10.2008 року на суму 15000 доларів США. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

В своєму позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на те, що ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року, а саме не виконав щомісячне часткове погашення кредиту та щомісячну сплату відсотків, що на думку банку, є підставою для дострокового стягнення з нього заборгованості у відповідності до п.1.9 вказаного договору.

Так, пунктом 1.9 вищевказаного кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

З наявної в матеріалах справи претензії - вимоги С07-120-1/12-4861 від 28.10.2011 року, надісланої банком на адресу позичальника, вбачається, що банк повідомляє позичальника про наявність у нього заборгованості по кредитному договору, яка складає 1775,74 доларів США з яких : 1128,98 доларів США - прострочений кредит та 646,76 доларів США - прострочені відсотки, яку просить погасити і попереджає, в разі невиконання вимоги, на право дострокового стягнення всієї суми кредиту. Надана позивачем за первісним позовом копія повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 датованого врученням 29.10.2011 року не містить інформації про об'єкт вручення.

Заперечуючи в судовому засіданні щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту представник відповідача за первісним позовом окрім того, що ОСОБА_2 не отримував претензію-вимогу, а довідався про неї з позовної заяви, посилається й на те, що Банк, у порушення вимог п.1 ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", звернувся з таким позовом в суд передчасно.

П.1 ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" визначено, що якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, забезпеченим іпотекою, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право лише у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше - на три календарні місяці.

Судом встановлено, що заборгованість у позичальника за кредитним договором №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року виникла починаючи з 16.10.2011 року, про що свідчить наданий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 від 26.03.2015 року.

Проте, незважаючи на те, що вищевказаний кредит є споживчим, забезпечений іпотекою і наданий такий на строк до 05.09.2018 року, Банк, у порушення вимог п.1 ч.10 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", безпідставно звернувся в суд з вимогою дострокового стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за ним 06.12.2011 року, що стверджується наявним на позовній заяві вхідним штампом суду, тобто в той час коли прострочена заборгованість останнього становила менше трьох місяців.

В той же час, зупинення з 15.10.2011 року виконання свого зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків ОСОБА_2, обґрунтовує відмовою Банку виконувати своє зобов'язання - надати йому залишок недоотриманого кредиту, до виконання Банком вказаного обов'язку. При цьому він посилається на ч.3 ст.538 ЦК України, якою визначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Судом встановлено, що 21.09.2011 року ОСОБА_2 звертався до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з письмовою вимогою вх№4661 надати залишок коштів згідно Генеральної кредитної угоди №195 та кредитного договору від 09.09.2015 року, однак йому було відмовлено і, як встановлено судом, на час розгляду справи в суді залишку кредитних коштів, згідно умов вказаної угоди та договору, банком йому не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник до 15.10.2011 року в повному обсязі виконував взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування ними і на той час у нього була відсутня заборгованість по кредиту, про що свідчить наданий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 від 26.03.2015 року, а тому твердження представника позивача за первісним позовом на те, що ОСОБА_2 не є сумлінним позичальником суд вважає безпідставним.

Свою відмову в листі С07-120-1/12-4569 від 12.10.2011 року, надісланому на адресу ОСОБА_2, заступник директора Закарпатської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивував змінами в системі кредитування, в підходах до оцінки фінансового стану позичальника та забезпечення, а також у зв'язку з неможливістю кредитування фізичних осіб в іноземній валюті.

Також з вказаного листа вбачається, що банк відмовляючи ОСОБА_2 у видачі траншу в іноземній валюті згідно кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року вказав йому на готовність розгляду ним питання щодо надання кредитних коштів в національній валюті в безготівковій формі, однак лише в разі надання ним відповідного пакету документів, в рамках нового кредитного договору і на наступні цілі: 1) поповнення обігових коштів - на термін до 12 місяців; 2) інвестиційні потреби - на термін дії Генеральної кредитної угоди від 09.09.2008 року.

Заперечуючи проти зустрічного позову, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує, що зазначений лист від 12.10.2011 року не є повною відмовою у видачі кредитних коштів оскільки в листі позичальнику вказано на необхідність подання відповідних документів для укладення кредитного договору, чого той не зробив.

Разом з тим, Банком не враховано вимоги п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2, 2.2.1, 2.2.2 та 4.1 генеральної кредитної угоди від 09.09.2008 року згідно яких він зобов'язався на письмову вимогу позичальника перераховувати в безготівковій формі кредитні кошти, в межах розмірів кредитів, визначених у кожному окремому кредитному договорі, укладених в рамках цієї генеральної кредитної угоди, та надавати позичальникові кредитні кошти як в іноземній валюті так і в національній валюті України.

Також в своїх запереченнях ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на те, що підставою відмови у видачі кредиту стало, в тому числі, і припинення станом на 12.10.2011 року договорів страхування іпотечного майна. При цьому банк посилається на лист ВАТ «Страхова компанія «Універсальна» №1222 від 18.10.2011 року, згідно якого страховиком повідомлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що у зв'язку з несплатою ОСОБА_2 страхових платежів у встановлені строки, страхова компанія припиняє дію договорів добровільного страхування майна.

В той же час судом встановлено, що на час відмови ОСОБА_2 у видачі кредиту договори добровільного страхування іпотечного майна були дійсними і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стало відомо про припинення таких лише 19.10.2011 року, отримавши від страховика вищевказаний лист за №1222. Крім цього, в листі С07-120-1/12-4569 від 12.10.2011 року Банк не вказував позичальнику на відсутність договору страхування майна, як на підставу у відмові надання кредиту.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином суд вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно та неправомірно відмовив ОСОБА_2 у видачі йому, на письмову вимогу від 21.09.2011 року, кредитних коштів згідно Генеральної кредитної угоди №195.

Водночас, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ст.610 ЦК України зазначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з п.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи наведене, а також те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передчасно звернувся до ОСОБА_2 в з вимогою дострокового стягнення заборгованості не виконуючи при цьому свого зобов'язання щодо надання всієї суми кредитних коштів за генеральною кредитною угодою №195, суд приходить до висновку, що з останнього слід стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором починаючи з часу зупинення ним виконання свого зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту та відсотків, а саме з 15.10.2011 року, по 16.02.2015 року, згідно графіку встановленому в додатку №2 до додаткової угоди №010/03-3/243-М4 від 11.02.2011 року до кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року, яка становить 129612,51 доларів США.

Саме в цій частині суд вважає первісний позов обгрунтовним і таким, що підлягає до задоволення.

Разом з тим, оскільки в судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно та неправомірно відмовив ОСОБА_2 у видачі кредитних коштів суд вважає, що слід зобов'язати його виконати умови генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 року та надати позивачу за зустрічним позовом грошові кошти в національній валюті - гривні у сумі еквівалентній 125000 доларів США, відповідно до умов генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 року та кредитної угоди №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року, а тому в цій частині зустрічний позов підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання кредитора винним та таким, що з 12.10.2011 року прострочив виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою, відстрочення сплати кредитних коштів на час прострочення кредитора з 12.10.2011 р. до повного виконання ним свого зобов'язання, визнання нарахованих процентів за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора незаконними та такими, що не підлягають сплаті з 12.10.2011р. до повного виконання кредитором свого зобов'язання, то суд вважає такі безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так, в своєму позові ОСОБА_2 зазначає, що він перестав виконувати зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків через відмову Банку виконувати своє зобов'язання - надати йому залишок недоотриманого кредиту. При цьому ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до ч. 4 ст. 612, ч. ч. 1, 2 та 4 ст.613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В такому випадку виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитораі боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Однак позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що неможливість виконання ним свого обов'язку по поверненню отриманих, згідно кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року, кредитних коштів та відсотків за користування ними склалася саме з вини кредитора - відповідача за зустрічним позовом, у зв'язку з діями останнього щодо невидачі йому залишку кредитних коштів. Не доведено це і представником позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні.

Також суд вважає, що посилання представника відповідача за первісним позовом на порушення Банком в даному випадку вимог ст.538 ЦК України, як на підставу припинення ОСОБА_2 виконання своїх зобов'язань, є на думку суду хибним, оскільки згідно вказаної норми, при зустрічному виконанні зобов'язань сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно і за своєю правовою природою видача кредитором чергового траншу і погашення позичальником чергових платежів не є за своєю суттю зустрічним зобов'язанням.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, отримавши кредитні кошти, позичальник повинен їх повернути у встановлений строк та сплатити проценти (як плату за користування коштами). Закон не передбачає, що якщо позичальник отримав коштів менше, ніж планував, то він може користуватися кредитними коштами цілком безкоштовно.

Таким чином, ОСОБА_2 отримавшизгідно кредитного договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року грошові кошти в загальній сумі 175000 доларів США зобов'язаний здійснювати їх повернення та сплачувати відсотки за користування ними згідно встановленого договором графіку і відповідно не повинен сплачувати жодних відсотків за кошти, які він не отримував.

Враховуючи наведене, а також те, що Банком нараховані відсотки позичальнику тільки за користування фактично отриманими ним грошовими коштами і Банком не ставиться питання щодо сплати позичальником відсотків за кошти які він не отримував, суд вважає, що в даному випадку відсутнє прострочення кредитора.

Суд також вважає, що не підлягає задоволенню вимога Банку щодо стягнення з ОСОБА_2 суми нарахованої йому пені у розмірі 32 566,56 грн. оскільки, на момент звернення Банком до суду з даним позовом були відсутні підстави для дострокового стягнення всієї суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, і як встановлено судом, Банк також зі свого боку не виконав зобов'язання за генеральною кредитною угодою та кредитним договором. Тому вимогу щодо стягнення пені, яка згідно ст.549 ЦК України за своєю природою є санкцією за порушення зобов'язання, в даному випадку суд вважає безпідставною.

Керуючись ст.ст. 526, 538, 549, 610, 612-615, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №010/03-3/243-М від 09.09.2008 року за період з 15.10.2011 року по 16.02.2015 року в розмірі 129612 (сто двадцять дев'ять тисяч шістсот дванадцять) доларів США 51 цент.

В задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», з дня наступного після вступу рішення в законну силу, виконати умови п.п.1.1, 1.2, 1.3 генеральної кредитної угоди №195 від 09.09.2008 року та надати ОСОБА_2 грошові кошти в національній валюті - гривні у сумі еквівалентній 125000 (сто двадцять п'яти тисяч) доларів США, відповідно до умов вказаної генеральної кредитної угоди.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.