Справа №442/5217/15-ц
Провадження №2/442/1808/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - Органу Опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову покликається на те, що вона є бабусею для ОСОБА_3, мати якого її дочка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Після її смерті, дитина проживає разом з нею у її будинку. Відповідач не цікавиться своїм сином, не виховує його і навіть не відвідує, немає контакту з дитиною. 28.07.2015 р. ОСОБА_2 оформив нотаріально посвідчену заяву, якою ствердив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_3. Участі у вихованні сина не приймав і приймати не буде.

Разом з тим, вона зверталась в орган опіки та піклування і отримала розпорядження №612 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення опіки над дитиною. Разом з тим, її призначено опікуном над внуком.

Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, які просила задоволити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову, нотаріально посвідчену заяву про відсутність заперечень щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Дрогобицької райдержадміністрації подала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 2 СК України визначає, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 06.08.2010 року, серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, і його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Разом з тим, ОСОБА_2, нотаріально посвідченою заявою від 28.07.2015 року р. №672, не заперечив відносно позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див.,наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France),N 40031/98, п.59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari &Giunta v.Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148,ЄСПЛ 2000-VIII).

Розпорядженням Дрогобицької райдержадміністрації №612 від 24.12.2012 року опікуном дитини, яка позбавлена батьківського піклування - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з якою проживають та зареєстровані за однією адресою.

Про ухилення від обов'язків щодо виховання дитини, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України мова може йти тільки за умови винної поведінки особи, свідомого ігнорування нею своїми батьківськими обов'язками.

Суд вважає встановленим факт неповноцінного виконання відповідачем обов'язків по вихованню сина за умови винної поведінки.

Крім цього, в матеріалах справи наявні об'єктивні висновки про свідоме ігнорування та ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків щодо дитини.

Сімейний Кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов'язок батьків на виховання дитини та її розвиток.

Суд нагадує, що виховання - це діяльність, спрямована на розвиток особистості дитини, підготовку його до життя, прищеплення їй певних навичок поведінки, особистісних якостей.

Водночас, суд наголошує, що в процесі виховання враховуються особливості духовного і морального світу дитини. Її вік, індивідуальний фізичний та розумовий розвиток.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, встановлено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Знову ж таки, здобуде протилежне - має місце байдуже ставлення позивачки до розгляду даної справи.

На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, зокрема першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Разом з тим, позивачка, бабуся ОСОБА_3, дбає про його добробут і гігієну, цікавиться його шкільними справами, відвідує класні та загальношкільні збори.

Висновком органу опіки та піклування Дрогобицької райдержадміністрації висловлено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно свого сина.

Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

У відповідності до положень ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконує батьківські обов'язки по відношенню до своєї дитини, його дії засвідчують втрату інтересу до сина, відсутність бажання виховання, зміни своєї поведінки, яка приносить тільки шкоду розвитку дитини, наявність свідомого нехтування батьківських обов'язків, незважаючи на надану можливість, його слід позбавити батьківських прав, що буде відповідати інтересам її дитини, а також призначити малолітньому ОСОБА_3 опікуна - його бабусю (позивачку) ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка