Справа № 363/1851/15 Головуючий у І інстанції Баличева М.Б.
Провадження № 22-ц/780/4370/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 18 28.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. про визнання договору іпотеки квартири недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм Закону України «Про охорону дитинства», ст. 215 ЦК України та просив визнати недійсним Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, укладений 07.04.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом КМНО - Коноваловою Е.А. за реєстровим номером 1785.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що місцем його реєстрації до 25.02.2015 р. була вищевказана адреса. Знято його з реєстрації без його ж відому, хоча в паспорті продовжує стояти відмітка щодо реєстрації. Незважаючи на це, він продовжує мешкати за цією адресою. Власником зазначеної квартири з 17.08.1995 р. є його батько - ОСОБА_5, який зареєстрований та мешкає за вже зазначеною адресою. Наприкінці березня 2015 р. він дізнався, що власником квартири є ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки, укладеного 07.04.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., про укладення якого він не знав. Зазначає, що на момент укладення договору він був ще неповнолітньою особою, тому на здійснення будь-якого правочину, пов'язаного з квартирою, на момент укладення, необхідний був дозвіл органу опіки та піклування. У зв'язку з чим вважає, що його батько не мав права укладати вищевказаний договір іпотеки, а отже він має бути визнаний недійсним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Визнано договір іпотеки квартири від 07 квітня 2014 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстраційним номером №1785, недійсним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вишгородського районного судута ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Представник позивача, ОСОБА_7 не погоджуючись із доводами апеляційної скарги подав заперечення на апеляційну скаргу в яких просить апеляційну скаргу відхилити а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що батьками позивача згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.10).

За даними відмітки у паспорті позивач зареєстрований з 05.12.1996 р. по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1(а.с.9). Даний факт також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.04.2015 р., складеним депутатом Вишгородської міської ради та довідка КП ЖКГ Вишгородської міської ради від 17.04.2014 р. за № 534 (а.с.11,12). В акті також зазначено, що за цією адресою мешкає його батько - ОСОБА_5, який відповідно до свідоцтва про право власності від 17.08.1995 р. за НОМЕР_2 являється власником квартири, що є предметом спору (а.с.13).

07.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. (а.с.15-16).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на квартиру за вищевказаною адресою, починаючи з 05.02.2015 р. зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с.14).

Задовольняючи позов шляхом визнання Договору іпотеки від 07.04.2014 р. недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення його позивач мав статус неповнолітньої дитини, внаслідок чого відчуження майна, де зареєстрований позивач, здійснювалося без згоди органу опіки та піклування, що свідчить про недотриманням закону при укладення вказаного договору та відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України , та ст. 203 ч.1-3, 5, 6 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Однак, колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, що їх замінюють, не мають право без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін та відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1(а.с.9,12).

Згідно свідоцтва про право власності на житло власником квартири за вищезазначеною адресою є ОСОБА_5 (а.с.13).

07.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець, у забезпечення виконання зобов'язань, передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на квартиру за вищевказаною адресою, починаючи з 05.02.2015 р. зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с.14).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 6 СК України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Згідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України .

Частинами 3, 4 ст. 35 ЦК України передбачено, що повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і бажає займатися підприємницькою діяльністю і поширюється на усі цивільні права та обов'язки.

Статтею 77 ЦК України передбачено, що піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття; реєстрації шлюбу неповнолітньої особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності.

Тобто дані положення Закону вказують на те, що неповнолітній, якому було надано повну цивільну дієздатність, має такий само статус у цивільних відносинах, як і особа, що набула повну дієздатність внаслідок досягнення повноліття.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_4 з 24.03.2014 р. зареєстровано суб'єктом підприємницької діяльності (а.с.78).

Отже, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою предмета іпотеки, з 24.03.2014 р. набув повної цивільної дієздатності відповідно до ч. 3 ст. 35 ЦК України, то на момент укладення оспорюваного договору, підстав для витребування дозволу Органу опіки та піклування не було.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» забороняється будь-яке зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, в противному випадку такий правочин є недійсним, зокрема, ч. 6 ст. 203 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину в разі його суперечення правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що під час укладення Договору, що є предметом спору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, тому посилання позивача на положення Закону України «Про охорону дитинства» є безпідставними, оскільки поширюються на осіб, які мають статус дитини, яким позивач не являвся на той момент, оскільки набув права повноліття раніше.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визнання договору іпотеки недійсним з підстав порушення інтересів неповнолітньої дитини, оскільки такі підстави відсутні та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючисьст.ст. 35, 77 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 213, 303-304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. про визнання договору іпотеки квартири недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: М.А.Поліщук

Л.П.Сушко