Справа № 530/482/15-ц
Номер провадження 2/530/283/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ, Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ, Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В судове засідання позивач не з"явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Представник третьої особи, Реєстраційної служби Зіньківського РУЮ, Зіньківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявивлись але просили розгляд справи провести без їх участі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Суд, зачитавши заяви позивача, відповідача та третіх осіб, які визнали позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: "Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини", враховуючи місцезнаходження, позов пред'являється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ст.316 ЦК України "Правом власності є право особи на річ (майно), особа здійснює відповідно до закону за своєю волею..."

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов заявлено до Опішнянської селищної ради Полтавської області, як до органу місцевого самоврядування - розпорядника земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи "майна" за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини "майном" в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла двоюрідна баба позивача по батькові - ОСОБА_2. Родинні відносини між позивачем та померлою підтвержуються наступним: позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15. Що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 24.12.1991 р., копіями паспортів позивача та батьків. Батьки заявника одружилися 04 вересня 1982 року, що підтврджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 04.09.1982 року, батько позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народженя серії НОМЕР_3 від 07.10.1969 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (прізвище до шлюбу ОСОБА_7) одружилися 16 жовтня 1948., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 28.10.1948р., рідний дід позивача - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 09.01.1981., та копією паспорта.

У діда позивача ОСОБА_6 була рідна сестра від батьків - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5- ІНФОРМАЦІЯ_10 р. смерті), котра позивачу доводиться двоюрідною бабою.

Після смерті двоюрідної баби позивача відкрилась спадщина, яка складається в цілому із житлового будинку з господарським та надвірним спорудами, що знаходяться за адресою Зіньківський район, АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння НОМЕР_6 видане виконавчим комітетом Опішнянської селищної ради народних депутатів 12 жовтня 1981 року та зареєстроване в реєстровій книзі №14 за реєстровим номером 2255 від 20.20.1981 р., а також домовою книгою на будинок АДРЕСА_1 де зазначено, що ОСОБА_2 проживала за даною адресою з 4 листопада 1945 року по день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_10 р.).

Звернувшись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області за отриманням дублікату свідцтва про смерть двоюрідної баби - ОСОБА_2, у зв'язку із втратою оригіналу ще дідом заявника ОСОБА_6, заявнику було відмовлено через відсутність документального підтвердженя факту родинних відносин між заявником та померлою - ОСОБА_2, що підтведжується листом №12/02-02-22 від 19.03.2014 р.

Зокрема, в заявника наявні всі документи, що підтверджують родинні відносини між ним та його дідом - ОСОБА_10, а відносно родинних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в заявника відсутній один необхідний документ - про народження ОСОБА_2 в котрому були б зазначені ті самі батьки, що і в діда заявника ОСОБА_6.

ВДРАЦС Зіньківського районного управляння юстиції Полтавської області проведено перевірку по первинних актових записах про народження по Зіньківському району за період з 1921 по 1927 роки та по поновлених актових записах про народження з 1941 по теперішній час - актового запису про народження ОСОБА_2 не виявлено. Основна причина не знаходження такого актового запису те, що актові записи про народження по Опішнянській селищній раді Зіньківського району за вказаний період не збереглися. А тому неможливо відновити втрачені документи про народження ОСОБА_2 через те, що за 1924 рік не збереглися навіть будь-які актові записи по Опішнянській селищній раді Зіньківського району, що підтверджується листом №12/02-02-22 ві 19.03.2014 р.

Натомість в заявника збереглася повторна довідка про народження двоюрідної бабки - ОСОБА_2 замість загубленої № 4, що видана аж 26.03.1938р. Кобійниківською сільською радою, «в тому, що в книзі актів громадянського стану за 1924 рік №118 є запис про те, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 р.», але в даній посвідці відсутні дані про батьків ОСОБА_2 через відсутність навіть місця (графи) для заповнення такої інформації.

Крім того, заявник звернувся до державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2, але також отримав відмову у вигляді постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.04.2014 р. по причині «відсутності доказів родинних відносин спадкоємців із спадкодавцем: свідоцтва органів рестрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копїі актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встрановлення факту родинних відносин та інших відносин».

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що «до родичів четвертого ступеня спорідення відносяться діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки і онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба)» ( ч.1 абз.13 пункту 5.1). Отже, заявник по відношенню до померлої - ОСОБА_2 відноситься до четвертого ступеня споріднення.

15 липня 2014 року Зіньківським районним судом Полтавської області винесено рішення по справі №530/1241/14-ц про задоволення заяви позивача про встановлення юридичного факту, а саме: встановлено факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, житель АДРЕСА_2, Зіньківського району Полтавської області є двоюрідним онуком ОСОБА_2 та встановлено факт того, що ОСОБА_2 належить будинок АДРЕСА_1 Зіньківського району Полтавської області, згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння НОМЕР_6 від 12.10.1981 р.. 15 грудня 2014 року Зіньківським районним судом Полтавської області винесено рішення по справі №530/2059/14-ц про задоволення позивача позовної заяви та визначено додатковий строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

У встановлений рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області по справі №530/2059/14-ц від 15.12.2014 р. строк позивач звернувся до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи та про прийняття спадщини після померлої - ІНФОРМАЦІЯ_10 р. ОСОБА_2.

26 лютого 2015 року державним нотаріусом Герасименко Л.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, котрою позивачу відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно, що залишилося після ОСОБА_2, у зв'язку із відсутністю в нього оригіналів правовстановлюючих документів.

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

За правовою позицією Конституційного Суду України викладеної в рішенні від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно роз'яснень Держбуду України (лист № 12/5-126 від 23.03.1999 року) об'єкти нерухомого майна, збудовані до прийняття Постанови Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року, здачі в експлуатацію не підлягають.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 30, 57-61,73, 88, 212-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ, Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, житель АДРЕСА_3, право власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_4, Зіньківського району, Полтавської області, позначений на технічному плані на садибний житловий будинок наступними літерами: житловий будинок літ. А 1, ворота огорожі, огорожа №1,2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 р. двоюрідної баби, ОСОБА_2, як за спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко