АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5415/15 Справа № 409/4555/12 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А.Б. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодуваня.

В обґрунтування позовних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України посилалися на те, що 18 січня 2008 року в м. Києві на перехресті вул. Нова-Кільцева - вул. Вишгородська з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем «Рено» р/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП з вини ОСОБА_3 були пошкоджені автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5, і автомобіль НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6 Відповідно до висновку фахівців автотоварознавців ОСОБА_7 і ОСОБА_8, розмір завданих збитків автомобілю «Деу-Нубіра» р/н НОМЕР_2 склав 9 158 грн. 31 коп. З цих підстав Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 8 231 грн. 70 коп., що складається з суми шкоди в розмірі 7 631 грн. 70 коп. без врахування 20% ПДВ, та суми збитків за проведення ОСОБА_4 експертизи в розмірі 600 грн., тому просили стягнути з ОСОБА_3 на їх користь грошові кошти виплаченого страхового відшкодування в сумі 8 231 грн. 70 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2011 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватного підприємця ОСОБА_2 (т.1 а.с.54).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК (т.1 а.с.91).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року про залишення без розгляду позову скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції (т.1 а.с.136, 137).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог Моторному (транспортному) страховому бюро України відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року виправлено описку в вищезазначеному рішенні суду від 05 лютого 2013 року (т.1 а.с.192).

Не погодившись з рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року Моторне (транспортне) страхове бюро України подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права (т.1 а.с.176-178, 205-206).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року скасовано, провадження у справі закрито (т.1 а.с.226, 227).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.253, 254).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року залишено без змін (т.2 а.с.11-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.43-45).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 18 січня 2008 року о 19 год. 30 хв. на перехресті вул. Нова-Кільцева - вул. Вишгородська в м. Києві відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Рено» р/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 в порушення п. 2.3, 8.7.3 ПДР України, перед виїздом не перевірив і не забезпечив справний стан транспортного засобу, не стежив за дорожньою обстановкою і не реагував на її зміни, внаслідок чого виїхав на перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубіши» р/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6 який відкинуло на автомобіль «Деу-Нубіра» р/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2008 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 68 грн. (т.1 а.с.16).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2008 року виправлено описку в вищезазначеній постанові суду від 27 лютого 2008 року (т.1 а.с.17).

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5, отримав механічні пошкодження та згідно висновку спеціаліста автотоварознавця № 3135 від 25 січня 2008 року, ОСОБА_5 завдано матеріальних збитків на суму 9 158 грн. 04 коп. , та ПДВ - 1 526,34 грн (т.1 а.с. 9-11).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ЗАТ «Міська страхова компанія», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВА № 4741314 від 27 грудня 2007 року (т.1 а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи у червні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування (т.1 а.с.19).

26 січня 2009 року позивачем була перерахована на ім'я ОСОБА_4 сума страхового відшкодування, яка без урахування ПДВ склала 8 231 грн. 70 коп. (т.1 а.с.22).

Звернувшись з позовом, позивач посилався на те, що виплатив потерпілому у ДТП, ОСОБА_4, страхове відшкодування у розмірі 8 231 грн. 70 коп., а тому позивач набув право вимоги до винного у ДТП ОСОБА_10

Судом було встановлено, згідно копії контракту з працівником 24 грудня 2007 року між роботодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_3 працював у приватного підприємця ОСОБА_2 водієм на належному ОСОБА_2 автомобілі «Рено» р/н НОМЕР_1 (т.1 а.с.49-50).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем по справі у спірних правовідносинах є власник автомобілю «Рено» р/н НОМЕР_1 - ОСОБА_2, оскільки є роботодавцем відповідача ОСОБА_3, який скоїв ДТП на вказаному автомобілі під час виконання своїх трудових обов'язків, проте, позовна заява позивача не містить вимог про стягнення боргу саме з відповідача ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3. оскільки останній є неналежним відповідачем по справі, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України МТСБУ набуло право зворотної вимоги (регресу) до власника та водія транспортного засобу, який спричинив ДТП.

18 січня 2008 року о 19 год. 30 хв. на перехресті вул. Нова-Кільцева - вул. Вишгородська в м. Києві відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Рено» р/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 в порушення п. 2.3, 8.7.3 ПДР України, перед виїздом не перевірив і не забезпечив справний стан транспортного засобу, не стежив за дорожньою обстановкою і не реагував на її зміни, внаслідок чого виїхав на перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубіши» р/н НОМЕР_3, що належить ОСОБА_6 який відкинуло на автомобіль «Деу-Нубіра» р/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2008 року ОСОБА_3 визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 68 грн. (т.1 а.с.16).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2008 року виправлено описку в вищезазначеній постанові суду від 27 лютого 2008 року (т.1 а.с.17).

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5, отримав механічні пошкодження та згідно висновку спеціаліста автотоварознавця № 3135 від 25 січня 2008 року, ОСОБА_5 завдано матеріальних збитків на суму 9 158 грн. 04 коп. , та ПДВ - 1 526,34 грн (т.1 а.с. 9-11).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ЗАТ «Міська страхова компанія», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВА № 4741314 від 27 грудня 2007 року (т.1 а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи у червні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування (т.1 а.с.19).

26 січня 2009 року позивачем була перерахована на ім'я ОСОБА_4 сума страхового відшкодування, яка без урахування ПДВ склала 8 231 грн. 70 коп. (т.1 а.с.22).

Звернувшись з позовом, позивач посилався на те, що виплатив потерпілому у ДТП, ОСОБА_4, страхове відшкодування у розмірі 8 231 грн. 70 коп., а тому позивач набув право вимоги до винного у ДТП ОСОБА_10

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2011 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача приватного підприємця ОСОБА_2 (т.1 а.с.54).

До матеріалів справи було надано копію контракту з працівником від 24 грудня 2007 року, якого вбачається між роботодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_3 працював у приватного підприємця ОСОБА_2 водієм на належному ОСОБА_2 автомобілі «Рено» р/н НОМЕР_1 (т.1 а.с.49-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Апеляційним судом Дніпропетровської області відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року перевірялося, чи реєструвався трудовий договір між роботодавцем ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_3 у державній службі зайнятості за зареєстрованим місцем проживання відповідачів для з'ясування питання, чи дійсно перебував ОСОБА_3 в трудових відносинах з ОСОБА_2 та чи виконував ОСОБА_3 в момент скоєння ДТП свої трудові обов'язки (т.2 а.с.69-71).

Згідно листа Дніпродзержинського міського центру зайнятості від 09 червня 2015 року №1553 трудовий контракт від 24 грудня 2007 року між роботодавцем СПД ОСОБА_2 та працівником СПД - фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 у центрі зайнятості не реєструвався. Між вказаними особами було укладено трудовий договір та зареєстровано в центрі зайнятості 07 березня 2008 року, який було знято з реєстрації 02 червня 2008 року за згодою сторін (т.2 а.с.72).

Таким чином, враховуючи вказаний лист Дніпродзержинського міського центру зайнятості, належних доказів на підтвердження перебування у трудових відносинах роботодавця ОСОБА_2 та працівника ОСОБА_3 в момент скоєння ДТП - 18 січня 2008 року, матеріали справи не містять.

Будь-яких інших доказів на підтвердження перебування роботодавця ОСОБА_2 та працівника ОСОБА_3 у трудових відносинах на момент скоєння ДТП матеріали справи також не містять.

Згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області автомобіль «RENAULN» R340 д/н НОМЕР_1, належний ОСОБА_2, було знято з обліку 21 травня 2008 року по заяві власника (т.2 а.с.102).

Таким чином, враховуючи, що відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач має право вимагати сплати страхового відшкодування як від власника, так і від водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

З матеріалів справи вбачається відповідач ОСОБА_3 23 травня 2013 року помер (т.2 а.с.60, 63).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року провадження у даній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування було закрито у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 та відсутністю спадкоємців, які б подали заяву про прийняття спадщини, чи прийняли спадщину після його смерті (т.2 а.с. 123-134).

Отже, враховуючи вищезазначене, а також те, що на час скоєння ДТП водієм ОСОБА_3 18 січня 2008 року, власником автомобіля на вказаний період часу, яким керував винний у скоєнні ДТП, був ОСОБА_2, а тому сума страхового відшкодування в розмірі 8 231 грн. 70 коп., що була виплачена позивачем потерпілому у ДТП ОСОБА_4, повинна бути стягнута на користь позивача з ОСОБА_2, як власника транспортного засобу, на якому було спричинено дорожньо-транспортну пригоду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України та стягнення суми страхового відшкодування з відповідача ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування скасувати.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 231 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 82 грн. 32 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді