Номер провадження: 22-ц/785/5759/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» до ОСОБА_3 про зобовязання укласти договір оренди майна та стягнення заборгованості з орендної плати, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання укласти договір оренди майна та стягнення заборгованості з орендної плати, в якому вказувало на те, що повітряне судно Як-40 заводський номер 941734, реєстраційний номер UR - AWB, яке належить відповідачу на праві власності, розміщується на території аеропорту, а саме на площадці перед АТБ, яка є майном, що належить позивачу на підставі акту про приймання передачі майна, що передається Одеською міською радою в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса».

Своїми листами позивач неодноразово направляв відповідачу пропозиції укласти договір оренди (проект договору оренди частини твердого покриття - площадки перед АТБ) та вимагав здійснення оплати за весь час фактичного користування площадкою перед АТБ, однак станом на теперішній час договір оренди укладений не був та заборгованість не погашена.

Оскільки відповідач фактично ухиляється від укладення договору оренди та здійснення розрахунків, продовжує використовувати площадку перед АТБ, що є власністю аеропорту, позивач просив зобовязати відповідача укласти та підписати в двох примірниках з позивачем договір оренди майна датою винесення судового рішення по даній справі у запропонованій позивачем редакції та на вказаних умовах а також стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 49346,13грн. та витрати по сплаті судового збору.

В подальшому позивач збільшив розмір заборгованості, яка станом на 14.04.2015р. складає 98120,13грн. та просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» залишено без задоволення.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку «Міжнародний аеропорт «Одеса» через свого представника ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що актом приймання-передачі майна, що передається Одеською міською радою в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» від 31 жовтня 2011 року Одеська міська рада передала, а ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» прийняло у власність в якості внеску до статутного капіталу, нижчеперелічене майно (нерухоме майно та інше майно) в тому числі і площадку у АТБ оціночною вартістю без ПДВ 716987грн.

Сторонами не заперечувалося, що повітряне судно, яке належить відповідачу, знаходиться на частині твердого покриття площадки перед АТБ.

Договору оренди частини твердого покриття площадки перед АТБ, де зберігається повітряне судно позивача, укладено не було.

Судом також встановлено, що до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 з позовом до ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса», третя особа - КП «Міжнародний аеропорт ОСОБА_2» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що 28 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Авіакомпанія Украеро» було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW, з установленим авіадвигуном (серійний номер АИ-25, 1972 року випуску, заводський № Н 5242089; АИ-25, 1991 року випуску, заводський номер Н 5512158; АИ-9, 1975 року випуску, заводський № Н 9210048; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації).

Згідно до п.6.2. Договору купівлі-продажу покупець проводить прийомку повітряного судна по кількості в аеропорту м. Одеса, про що складається акт здачі-приймання. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору № 2805-2013 від 28 травня 2013 року, Сторони Договору № 2805-2013 підписали вказаний документ, зазначивши, що вартість повітряного судна за наступним Додатком складає: вісімдесят тисяч гривень, в тому числі ПДВ.

З вказаних документів вбачається, що на час укладення договору купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW, з установленим авіадвигуном (серійний номер АИ-25, 1972 року випуску, заводський № Н5242089; АИ-25, 1991 року випуску, заводський номер Н5512158; АИ-9, 1975 року випуску, заводський № Н 9210048; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), вказане повітряне судно вже зберігалося в аеропорту міста ОСОБА_2, де і відбулося його передання від колишнього власника до позивача ОСОБА_3

ОСОБА_3 зазначив, що у нього з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса»» відбулася усна домовленість про можливість перебування придбаного літака на території аеропорту, у звязку з чим позивач мав вільний доступ до власного літака на території аеропорту.

У звязку зі змінами в організації Міжнародного аеропорту «Одеса» та поділі його на КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» та ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» зініціював вилучення у ОСОБА_3 пропуску на територію аеропорту, чим без усіляких попереджень перешкодив йому доступ до власного майна повітряного судна Як-40.

Після вищеописаних подій, позивачу було запропоновано укласти договір оренди майна для зберігання повітряного судна, однак з цією пропозицією він не погодився і звернувся з наступним позовом до суду. Повітряне судно Як-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW, з установленим авіадвигуном (серійний номер АИ-25, 1972 року випуску, заводський № Н 5242089; АИ-25, 1991 року випуску,заводський номер Н 5512158; АИ-9, 1975 року випуску, заводський № Н 9210048; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), практично в повному обсязі демонтовано та вивезено з території ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» для подальшої реалізації як металобрухт, і як пояснив сам ОСОБА_3 від повітряного судна, на території належній відповідачу залишився тільки фюзеляж, тобто корпус повітряного судна.

У відповідності до вимог ст. ст. 202-203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. ст. 317, 322 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Листами позивача від 09.10.2013року, 16.01.2014року відповідачу було направлено пропозиції укласти договір оренди (проект договору оренди частини твердого покриття - площадки перед АТБ) та запропоновано сплатити заборгованість за фактичне користування майном за період з 08.11.2011року по 15.01.2014року.

Відповідно до ст. ст. 641-642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач вчинив будь-які дії, які б свідчили про його бажання укласти спірний договір, натомість, як свідчать матеріали справи, відповідач не бажаючи укладати з позивачем договір оренди, звернувся до суду з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, що свідчить про небажання відповідача укладати спірний договір.

Статтею 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте такого способу захисту, як зобовязання в судовому порядку укласти договір за відсутності на це згоди однієї із сторін договору, діючим законодавством не передбачено.

Таким чином, вимоги ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» про зобовязання відповідача укласти договір оренди майна задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 759,762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Оскільки відповідач не погодився укласти договір оренди частини твердого покриття площадки перед АТБ, на якій знаходяться належне йому повітряне судно, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості з орендної плати в розмірі, встановленому проектом договору оренди, також задоволенню також не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести на які вона посилається як на підставу своїх , встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Одеса» ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_2