АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3759/15 Справа № 6-84/2011 Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О.М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

05 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за поданням Відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року подання Відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області про обмеження громадянина України у виїзді за кордон України задоволено: тимчасово (до повного виконання усіх зобов'язань перед ОСОБА_3 за виконавчим листом №2-1675, виданого 12 квітня 2006 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, 2003 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку) встановлено обмеження у праві виїзду громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого АДРЕСА_1, за кордон (а.с. 13).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області (а.с.19-20).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2006 року держвиконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження з виконання в/л № 2-1675/06, виданого 12 квітня 2006 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, 2003 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку.

07 липня 2011 року держвиконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, де залишено вимогу про явку до ВДВС про що складено акт, однак дану вимог боржник не виконав (а.с. 5). 01 листопада 2011 року та 05 грудня 2011 року на адресу боржника повторно були направлені вимоги про явку до ВДВС, однак боржник вимогу не виконав (а.с. 10).

Задовольняючи подання державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області, суд першої інстанції посилався на ст. 3771 ЦПК України та виходив із того, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2006, однак не виконує його та поважності причин невиконання не вказує, що є ознаками ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням.

Однак, з зазначеним висновком суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь матері ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення останньої повноліття, починаючи з 12.12.2005 року, по якому 12 квітня 2006 року було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Дніпропетровському Відділі Державної виконавчої служби РУЮ Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України: в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду 1 інстанції і постановляє ухвалу з цього ж питання, якщо воно було вирішено судом 1 інстанції з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року - скасувати.

У задоволенні подання Відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: