АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1005/15-ц 22-ц/774/1256/К/15
Справа № 215/1005/15-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1256/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ляховської І.Є.,

суддів: Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (надалі - ПАТ «ПнГЗК») та просив суд стягнути з відповідача 121800 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ПАТ "ПнГЗК" на його користь моральну шкоду у розмірі 18 000 гривень та на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що позивач при влаштуванні на роботу та протягом своєї трудової діяльності був ознайомлений з умовами праці на своєму робочому місці та отримав інформацію про те, що ці умови є шкідливими, тобто характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на його організм. При цьому позивач добровільно обрав свою професію та продовжував працювати у шкідливих умовах праці протягом 36 років та 9 місяців, що згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.04.2014 року стало причиною виникнення у ОСОБА_4 професійного захворювання. Оскільки ОСОБА_4 добровільно тривалий проміжок часу працював у шкідливих умовах праці, на думку апелянта, причинно-наслідковий зв'язок між умовами праці та встановленням професійного захворювання відсутній.

Крім того, апелянт зазначив, що, посилаючись у рішенні на ч.1 ст.153 КЗпП України, суд першої інстанції не взяв до уваги частину шосту зазначеної статті, згідно якої, у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров*я умов праці власник або уповноважений ним орган зобовязаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На виконання зазначеної вимоги закону ПАТ «ПнГЗК» 10.01.2005 року, 06.11.2008 року, 22.04.2011 року та з 13.11.2013 року по 12.11.2018 року Державним комітетом України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду ПАТ «ПнГЗК» видано дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки.

На думку апелянта, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди. Висновок МСЕК про втрату професійної працездатності є підставою для призначення позивачу одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, однак, він не є доказом спричинення ОСОБА_4 моральних страждань.

Крім того, ПАТ «ПнГЗК» в апеляційній скарзі зауважив, що суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача моральну шкоду у сумі 18000 грн., не врахував, що йому не встановлено інвалідність, 20% втрати профпрацездатності встановлено безстроково, що свідчить про задовільний стан його здоров*я. Також судом, на думку апелянта, не взято до уваги, що у п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.04.2014 року встановлено порушення позивачем при виконанні ним трудових обовязків ст.14 ЗУ «Про охорону праці».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 04.10.1977 року по 31.10.1977 року позивач працював помічником гірничого майстра «Першотравневого рудника» ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК»), з 11.11.1977 року по 11.05.1978 року - гірничим майстром добувної дільниці № 2 «Першотравневого рудника» ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК»), з 12.05.1978 року по 31.10.1980 року - гірничим майстром дільниці внутрішньокарєрного водовідливу, ремонту та будівництва автошляхів «Першотравневого рудника» ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК»), з 01.03.1980 року по 30.06.1981 року - майстром в карєрі, з 28.10.1981року по 18.01.1987року - помічником машиніста екскаватора в карєрі на ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК»), з 19.01.1987 року по 11.06.2014 року гірничим майстром в карєрі виробничої дільниці №3 по навантаженню гірничої маси в залізничний транспорт на ВАТ «Північний ГЗК» (правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК»).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.04.2014 року, позивачу ОСОБА_4 23.04.2014 року встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ст.(пиловий бронхіт першого-другого ст., емфізема легень першого-другого ст.), ЛН першого-другого ст., J44, нейросенсорна приглухуватість першого ст.(з легким зниженням слуху),Н90.3 супутній-відсутній.

Висновком МСЕК від 10.06.2014 року позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20 %, з яких: 15% по ХОЗЛ, 5% - по туговухості з 19.05.2014 року безстроково.

Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24.04.2014 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що у звязку з професійним захворюванням, яке виникло у нього з вини відповідача, та встановленням втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, оскільки він відчуває задуху, постійний кашель, постійний біль в грудній клітці, його турбує головний біль та підвищується артеріальний тиск, він не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабкість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, він швидко втомлюється, що порушує його нормальні життєві звязки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наявності вини підприємства відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди та співмірності суми її відшкодування у розмірі 18000 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений. Він отримав професійні захворювання, втратив працездатність у розмірі 20 %.

Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання. У ОСОБА_4 порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

У звязку з чим, висновок суду щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ «Північний ГЗК» моральної шкоди є правильним.

На підставі наведеного колегією судів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди підприємством відповідача.

Посилання апелянта на те, що ПАТ «ПнГЗК» 10.01.2005 року, 06.11.2008 року, 22.04.2011 року та з 13.11.2013 року по 12.11.2018 року Державним комітетом України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду ПАТ «ПнГЗК» отримало дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди внаслідок встановлення йому професійних захворювань.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач свідомо тривалий час працював у шкідливих умовах праці та п.19 акту розслідування професійного захворювання встановлено його вину у порушенні ст.14 ЗУ «Про охорону праці», колегією суддів не приймаються до уваги, так як ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_4І, судом не в повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Тому, враховуючи період роботи ОСОБА_4 на підприємстві ПАТ Північний ГЗК, характер і тривалість страждань позивача, стан його здоровя, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ Північний ГЗК на користь позивача, повинна бути зменшена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Північний ГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,- зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ Північний ГЗК на користь ОСОБА_4, зменшивши цей розмір до 12 000 грн. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_4, зменшивши цей розмір з 18000 грн. до 12 000 (дванадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді А.П.Барильська

ОСОБА_5