Справа № 405/9054/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Волошиній І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.08.2002 року вона з чоловіком та дітьми прибула в АДРЕСА_1 до родини ОСОБА_3 з нагоди святкування весілля. В той же день близько 22.00 год. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник конфлікт. Під час конфлікту, який відбувся за участю її рідних, з метою припинення побиття її чоловіка невідомими особами, вона підійшла до останніх та вимагала припинити бійку. В цей час до неї підійшов учасник бійки ОСОБА_2 та діючи спільно зі своїми родичами, в присутності один одного, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, безпричинно, скориставшись чисельною перевагою та відсутністю опору з боку потерпілого, наніс їй численні удари в життєво важливі частини тіла. Внаслідок отриманих ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи вона отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості (більше місяця ходила в гіпсу та частково втратила зір, а ліва рука ще і досі не відновила свої функції ).

По даному факту була порушена кримінальна справа та нею був поданий цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, але 17 вересня 2014 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області своєю ухвалою звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до відповідальності, залишивши при цьому цивільний позов без розгляду, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що злочинними діями ОСОБА_2 їй було завдано матеріальну шкоду на суму 2559,92 грн. Крім того, вона отримала сильне душевне потрясіння, психічний стрес, почала страждати на безсоння, що в сукупності вплинуло на загальний стан її здоров'я. За таких обставин вважає, що відповідач повинен сплатити їй моральну шкоду за скоєння злочину, яку вона оцінює в 50000 грн. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 2559,92 грн. та компенсацію за моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та посилаючись на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що саме ОСОБА_2 палицею наніс їй удар по лівій руці, після чого вона впала на землю та втратила свідомість.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та зазначив, що 17 серпня 2002 року близько 23 години він знаходився в барі АДРЕСА_2. В період з 22 до 23 години в приміщення бару прибула схвильована дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7 зі своїм батьком, яка повідомила, що в АДРЕСА_1 на весіллі п'яні цигани б'ють її чоловіка та його товариша ОСОБА_8 В цей час до приміщення бару зайшли працівники Бобринецького РВ УМВС України в Кіровоградській області - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до яких ОСОБА_7 звернулась з проханням прийняти відповідних заходів в АДРЕСА_1 та припинити протиправні дії по відношенню до її чоловіка. Всі вони погодилися на пропозицію ОСОБА_7 та поїхали на автомобілі в АДРЕСА_1. Коли вони прибули на весілля, то бійки між учасниками весілля на подвір'ї уже не було. Обстановка на весіллі залишалась дуже напруженою. Він чув як хтось з людей, які були присутні на весіллі, пояснював працівникам міліції обставини бійки. Приблизно через пів години він поїхав з весілля разом з сім'єю ОСОБА_11, жителькою АДРЕСА_3, а про те, що ОСОБА_1 обвинувачує його в нанесенні тілесних ушкоджень, а саме переломі руки він довідався значно пізніше. Зазначив, що звинувачення на його адресу є повністю надуманими, безпідставпими та такими, що не підтверджуються жодними матеріалами кримінальної справи. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2014 року ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Дана ухвала суду набрала законної сили (а.с. 4, 36).

Відповідно до зазначеної вище ухвали суду, ОСОБА_2 пред'являлось обвинувачення у вчиненні злочину, кваліфікованого як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров'я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

17.08.2002 року близько 19 години ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з чоловіком ОСОБА_12 та іншими членами родини на власному автомобілі ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, прибули в АДРЕСА_1 до родини ОСОБА_13, з нагоди святкування весілля. В той же день, близько 22 години між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 з мотивів особистої неприязні виник конфлікт, який переріс у бійку. Під час бійки, яка відбувалася на території подвір'я домоволодіння ОСОБА_13, за вищевказаною адресою, ОСОБА_12 намагався захистити свого неповнолітнього сина ОСОБА_14, однак останньому були спричинені тілесні ушкодження. ОСОБА_1 побачивши події бійки, які відбувалися за участі її рідних, з метою припинення побиття її чоловіка невідомими особами, підійшла до останніх та вимагала припинити бійку. В цей час до ОСОБА_1 підійшов учасник бійки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який з мотивів особистої неприязні, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній, наявною у нього металевою трубою наніс один удар по лівій руці ОСОБА_1

Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 413 від 05.12.2002 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Тим самим встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_2 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а. с. 23-35).

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінчення строків давності не звільняє її від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду (ст.ст. 44, 49 КК України).

У пунктах 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності не свідчить про його виправдання, про визнання невинуватим у вчиненні злочину. В цьому випадку вважається встановленим факт кримінально караного діяння, а підстава звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що 17.08.2002 року вона була запрошена на весілля в АДРЕСА_1. ОСОБА_16 та ОСОБА_5 виникла сварка. Бачила автомобіль марки «Нива», в якому було близько 4-5 чоловік, які вийшли з машини разом із ОСОБА_2 та вступили у бійку. ОСОБА_1 захищала свого чоловіка. Зазначила, що бачила як ОСОБА_2 ударив металевою трубою, яку приніс із собою, ОСОБА_1 по лівій руці.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що у літку 2002 року в АДРЕСА_1 на весіллі близько 22 години виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 схопив за коси доньку ОСОБА_1. Потім коли була бійка у дворі ОСОБА_2 підбіг з палицею та ударив ОСОБА_1 кулаком в обличчя, а потім ударив її палицею по лівій руці, від чого остання впала на землю.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що у 2007 році він працював старшим слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області та розслідував кримінальну справу за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 Ним були допитані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та свідки. Металевий пруд не був найдений. Була проведена судово-медична експертиза та виявлено у ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді перелому руки, також були проведені очні ставки. Покази свідків були протиречними та різнилися. Деякі свідки говорили, що коли ОСОБА_2 приїхав, то бійки вже не було. Кримінальна справа була ним зупинена для зібрання достатньо доказів. Ніяких квитанцій, чеків понесених матеріальних витрат на лікування йому як слідчому в період розслідування кримінальної справи ОСОБА_1 не надавала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона була на весіллі АДРЕСА_1, де під вечір почалася сварка, але хто приймав участь у сварці вона не бачила. Побачила на вулиці ОСОБА_2 та підійшла до нього і попрохала, щоб він відвіз її разом з сім'єю на автомобілі марки ВАЗ в АДРЕСА_2. ОСОБА_2 погодився і вони всі разом сіли до машини і поїхали.

Статтею 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 0000401 від 19.04.2013 року відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не підтверджується понесення позивачем ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 2559,92 грн. Тому, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди судом враховано, що потерпілій ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої третини лівої ліктьової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 413 від 05.12.2002 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Судом також враховано тяжкість та обсяг душевних страждань позивача ОСОБА_1, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача ОСОБА_2, характер його протиправних дій.

Проте, визначений позивачем розмір завданої їй моральної шкоди суд вважає завищеним, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди суд визначає позивачу в сумі 10000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

В зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний