Провадження №2/761/8673/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

10 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києвав складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача по довіреності звернувся до суду із вказаним позовом до вищевказаних відповідачів із вимогами про позбавлення права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач придбав вищевказану квартиру згідно договору купівлі-продажу від 4.12.2014 року і стала власником вищевказаної квартири, однак колишні мешканці цієї квартири так і залишились зареєстрованими в ній хоча там не проживають, всі обов»язки з утримання нерухомого майна несе позивач, який, як власник квартири, не може вільно нею розпоряджатися на власний розсуд.

Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності ОСОБА_1, задовольнити вимоги в повному обсязі. Не заперечував щодо заочного розгляду справи на підставі наявних в справі доказів.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотань від них в адресу суду не надходило.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленим наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 4.12.2014 р., укладеного між продавцем ОСОБА_4 і покупцем ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстровий номер №3171, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію правочинів.

Як свідчать матеріали справи у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 - з 16.02.1993 року та ОСОБА_3 - з 24.12.2011 року, про що свідчить довідка форми №3 від 8.04.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою.

Оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі, яка на праві власності належить позивачу, тому вони вважається квартиронаймачем квартири позивача.

Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що відповідачі проживають на спірній житловій площі, несуть обов»язки наймачів приміщення.

Оскільки відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, що порушує права позивача як власника, то за таких обставин суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення відповідачів права користування вказаним житловим приміщенням такими, що підлягають задоволенню.

Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За викладених підстав та враховуючи те, що під час розгляду справи встановлено порушення чинного законодавства з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст. ст. 3, 11,57,60, 169,212-215,224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя