Справа № 136/461/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" квітня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обгрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, яку фактично прийняла його дружина та його, ОСОБА_1, мати, ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, у зв'язку із чим після її смерті також відкрилась спадщина. Позивач, будучи сином спадкодавця, а відтак спадкоємцем за законом першої черги, у визначений законодавцем шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини, а отже є таким, що її прийняв. Інші спадкоємці за законом - діти спадкодавця не використали своє право на прийняття спадщини. Так донька спадкодавця ОСОБА_4 померла, а син ОСОБА_5 від своєї частки у спадковому майні відмовився. Проте реалізувати свої спадкові права позивач позбавлений можливості, так як об'єкт нерухомості, а саме: житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, належав до суспільної групи колгоспний двір, а тому належав його членам на праві спільної сумісної власності, у зв'язку із чим не можливо визначити, яка частка належала ОСОБА_3. За таких обставин нотаріус відмовив позивачеві у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який увійшов до складу спадкового майна. Ураховуючи те, що чинним законодавством іншого порядку узаконити нерухоме майно, яке увійшло до спадкової маси не передбачено, позивач просив суд визнати за ним право власності на таке майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача - сільський голова Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Фальштинський М.І. в судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, а розгляд справи просив суд проводити за відсутності їх представника.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Славна Липовецького району вінницької області померла ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

На виконання п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3

Судом встановлено, що особистого розпорядження на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не зробила, відтак спадщина відкрилась за законом. Своїм правом на спадкування скористався позивач, будучи сином спадкодавця, а відтак спадкоємцем першої черги за законом, на що вказує свідоцтво про народження НОМЕР_2, подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Ініші спадкоємці - діти спадкодавця не використали своє право на прийняття спадщини. Так донька ОСОБА_4 померла, син ОСОБА_5 відмовився від своєї частки у спадковому майні висловивши свою відмову у заяві, яку надав нотаріусу до матеріалів спадкової справи. Отже позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем на майно померлої ОСОБА_3

Судом встановлено, що до складу спадкового майна увійшов житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Проте реалізувати свої спадкові права на вищевказаний об'єкт нерухомості позивач позбавлений можливості, так як нотаріусом із наданого позивачем Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння №4 виданого виконкомом Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 03.07.1989 року на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Славнянської сільської ради народних депутатів №6 від 15.06.1989 року, зареєстрованого у КП "Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації 03.07.1989 року записаного в реєстрі за №4 було встановлено, що вказаний житловий будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_2, відповідно визначити, яка частка належала ОСОБА_3 неможливо. За наведених обставин, державним нотаріусом 04.10.2014 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на об'єкт нерухомого майна, що увійшов до складу спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, належав до колгоспного двору головою якого являвся ОСОБА_2. Право власності на об'єкт нерухомості було зареєстровано в порядку чинного на той час законодавства органами БТІ. Згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3, ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 1952 року з ОСОБА_3. Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4, ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за законом. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 03.11.2014 року за №205, ОСОБА_3 спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично шляхом спільного проживання та реєстрації на протязі шести місячів після його смерті, а саме: доглядала за будинком, робила поточні ремоти. Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_2 підтверджено також матеріалами Спадкової спроави №35/2001, відповідно до яких єдиним спадкоємцем на майно ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК УРСР).

За відомостями виконавчого комітету Славнянської сільської ради Липовецького району, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспоного двору були: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які були зареєстровані та проживали у житловому будинку АДРЕСА_1..

Оцінивши здобуті у справі докази суд дійшов до висновку, що спадщина у виді житлового будинку за АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 належала його дружині ОСОБА_3 з моменту її відкриття. Крім того, остання залишилась єдиним членом колгоспного двору.

Прийнявши до уваги те, що спадщина після смерті ОСОБА_3., яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась після 01.01.2004 року, відтак до застосування підлягають норми ЦК України.

В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК України, необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину у шестимісячний строк.

Здобуті у справі докази доводять факт прийняття позивачем як спадкоємцем за законом спадщини та належність її спадкодавцеві. Однак у нотаріальному порядку оформити свої права позивач позбавлений можливості.

У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який увійшов до складу спадкового майна, та яке прийняв позивач.

Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі ст. ст. 120, 121, 123, 548, 549 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1268 -1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, ч.2 158, ч.4 174, 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок за АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Славна Липовецького району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко