Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

09 квітня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Яблонській Я.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ПАТ «Завод Будівельно-Опоряджувальних машин», Василівський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :
19.01.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який в подальшому уточнила, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вона є наймачем кімнати АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства «Завод будівельно-опоряджувальних машин» від 21.11.2014 року № 01/369 в якому зазначено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Будинок АДРЕСА_2 є гуртожитком та належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Завод Будівельно-опоряджувальних машин» Вона вселилася у гуртожиток 15.09.1993 року і проживає у зазначеній кімнаті до теперішнього часу, тобто більше 12 років. Також, крім неї, у кімнаті № НОМЕР_1 зареєстровані та фактично проживають її співмешканець - ОСОБА_4 , який зареєстрований з 06.02.2003 року, її син ОСОБА_7 , який зареєстрований з 28.08.2008 року, її донька - ОСОБА_5 , яка зареєстрована з 02.09.2004 року та онука - ОСОБА_6 , яка зареєстрована з 16.01.2003 року. Всі вказані особи є членами її родини. Під час проведення перепису населення для підготовки до чергових виборів, вона дізналась, що у квартирі, де мешкає її родина, зареєстровані й інші особи. Зокрема, ОСОБА_8 та її неповнолітні діти - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_3 . Вказані особи ніколи в даній кімнаті не проживали, але з незрозумілих причин зареєстровані на вказаній житловій площі. За комунальні послуги зазначені особи оплату ніколи не здійснювали та не здійснюють, витрати щодо поточних ремонтних робіт ніколи не несли. Після звернення до суду з заявою про визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, ОСОБА_8 на визнала позовні вимоги та в добровільному порядку змінила своє місце реєстрації та своїх дітей. Місце перебування відповідача ОСОБА_3 на теперішній час невідоме, у кімнаті АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ніколи не проживав і не проживає на теперішній час. Реєстрація відповідача ОСОБА_3 в кімнаті, де вона є наймачем чинить перешкоди у подальшій реалізації права на приватизацію даної кімнати, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів, із даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 , зобов`язати Василівський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти з реєстрації ОСОБА_3 як такого, що фактично не проживає за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Яцик Ю.Г. підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві в редакції від 31.03.2015 року.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог

ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги, просить позов задовольнити за викладеними в уточненій позовній заяві підставами.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними в уточненій позовній заяві підставами.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилася, проте надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов за викладеними у ньому підставами.

Представник третьої особи ПАТ «Завод Будівельно-опоряджувальних машин» в судове засідання повторно не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника. з вирішенням позовних вимог на свій розсуд. Самостійних позовних вимог щодо предмета позову не заявили.

Представник третьої особи Василівського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без участі їх представника, зауважень, доповнень та заперечень до заяви не мають, самостійних позовних вимог щодо предмета позову не заявили.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що з дня свого народження він зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 . В період часу з 2010 року по 2014 року він був знятий з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку із навчанням у вищому навчальному закладі м.Запоріжжя. проте кожні вихідні приїздив до матері ОСОБА_2 за вказаною вище адресою. За весь час проживання у кімнаті гуртожитку та по теперішній час відповідача ОСОБА_3 ніколи не бачив, особистих речей його у них вдома немає, хто саме ця особа взагалі не знає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що з 2003 року він співмешкає з ОСОБА_2 та вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_3 , за цією ж адресою він зареєстрований. Особовий рахунок оформлений на цивільну дружину ОСОБА_2 , яка є відповідальним квартиронаймачем та здійснює оплату за житлово-комунальні послуги. Відповідача ОСОБА_3 не знає, про те що той зареєстрований за адресою їх місця проживання стало відомо, коли отримали у 2013 році запрошення на чергові вибори, де в запрошенні були зазначені сторонні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . З часу проживання за вищевказаною адресою, цих осіб він ніколи не бачив, кореспонденція на їх ім`я не надходила, особистих речей їх в квартирі немає.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 , пояснення третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , показання свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягає задоволенню частково з наступних підстав..

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є наймачем кімнати АДРЕСА_1 , що підтверджується листом ПАТ «Завод БОМ» № 01/369 від 21.11.2014 року (а.с.10), зі змісту якого також вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_11 , згідно направлення на ліжко-місце № 839 від 15.09.1993 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.111).

Згідно наданих суду чисельних квитанцій, оплату за житлово-комунальні послуги здійснює саме ОСОБА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_2 (а.с.12-16).

Листом ПАТ «Завод БОМ» за № 01/234 від 24.02.2015 року повідомлено, що нарахувань комунальних послуг на зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , не здійснюється (а.с.93).

Склад сім`ї зареєстрованих разом з наймачем ОСОБА_12 осіб за вищевказаною адресою: АДРЕСА_2 становить: ОСОБА_4 , який зареєстрований з 06.02.2003 року, ОСОБА_7 , який зареєстрований з 28.08.2008 року, ОСОБА_5 , яка зареєстрована з 02.09.2004 року та малолітня ОСОБА_6 , яка зареєстрована з 16.01.2003 року (а.с.10,93).

Згідно відомостей Василівського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 04.02.2015 року, - ОСОБА_3 , відповідач по справі, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 06 лютого 2013 року (а.с.36), що також підтверджується карткою прописки ПАТ «Завод БОМ» та рішенням адміністрації та профспілкового комітету заводу № 11 від 15.01.2013 року, яким переселено ОСОБА_3 з квартири

АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ПАТ «Завод БОМ», що вбачається з Правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку, які погоджені 08.02.2012 року з Головою правління ОСОБА_13 та Головою профспілки Хорольським В.В., копії яких міститься в матеріалах справи (а.с.104-105).

Листом КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» № 235 від 23.02.2015 року повідомляє, що ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до їх медичної установи за наданням медичної допомоги не звертався, на диспансерному обліку не перебуває, виїзд бригади екстремальної медичної допомоги не здійснювався (а.с.72).

Відповідно до листа Центру поштового зв`язку № 3 Запорізької дирекції від 24.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 рекомендована кореспонденція в період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року не надходила, періодичні друковані видання не оформлялися (а.с.81).

Згідно відомостей Василівсько-Михайлівського районного військового комісаріату від 27.03.2015 року, ОСОБА_3 , 1959 року народження на військовому обліку не перебував та не перебуває (а.с.132).

Відповідно до положень ст.ст.29,310 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до ст.132 ЖК України працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушенням трудової дисципліни або вчинення злочину.

Згідно п.19 Примірного положення про гуртожитки, переселення у разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею нового ордера.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодекс України» № 2 від 12.04.1985 року при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

ОСОБА_2 набула право користування жилим приміщенням в установленому порядку, а тому слід виходити з того, що вона на законних підставах користується жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм має обґрунтовану презумпцію своїх прав.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування, обов`язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст.ст.71,72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Частиною 3 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За правилами статті 71 ЖК України, пункту 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України`при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише з однієї, вказаної позивачем підстави, передбаченої статтею 71 або статтею 107 ЖК України.

Разом з тим, відповідно до положень глави 4 ЖК України та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою ради міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, житлова площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу (п.12). Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим ч.2 ст.114 ЖК України.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Поважних причин відсутності відповідача ОСОБА_3 за вказаною адресою: АДРЕСА_3 понад шість місяців судом не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач ОСОБА_3 більш ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації і підстав для збереження за ним житлового приміщення судом не встановлено, а перебування відповідача ОСОБА_3 на реєстраційному обліку за адресою АДРЕСА_3 перешкоджає наймачу ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування вказаним житловим приміщенням .

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню та вважає необхідним визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 з тих підстав, що відповідач ОСОБА_3 у вищевказаному житловому приміщенні з часу реєстрації у ньому з 06.02.2013 року не проживав та на теперішній час не проживає без поважних причин, комунальні послуги не сплачують, крім того за вказаною адресою відсутнє особисте майно та особисті речі відповідачів та будучи зареєстрованими у даному житловому приміщенні, але не проживаючи у ньому, чинить позивачці, як наймачу, перешкоди у володінні та користуванні ним, яка не може у повному обсязі реалізовувати своє право володіння та користування кімнатою АДРЕСА_1 , добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Крім того, доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позову в частині

визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним вище жилим приміщенням.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання зняти відповідача з місця реєстрації, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто у разі визнання таким, що втратив право користування житлом. В такому випадку не є потребою додаткового зобов`язання зняти відповідача ОСОБА_3 , з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщення, є підставою для зняття з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов`язання Державної міграційної служби у Запорізькій області зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки ці дії вчиняються на підставі рішення суду про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням. Доказів того, що міграційною службою якимось чином порушувалися права позивача ОСОБА_2 , суду не надано та в суді не доведено.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.ст.9,65,71,72,130,131,132 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Брусилівка Іванівського району Херсонської області таким, що втратив право користування жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В.СИДОРЕНКО