У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: управління Держземагентства у Мукачівському районі, Великолучківська сільська рада Мукачівського району, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, належної на праві власності, та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,25 га по АДРЕСА_1. Відповідач, який є власником сусіднього будинку, самовільно захопив частину її земельної ділянки, розпочавши будівництво капітальної огорожі. 04 грудня 2014 року державним підприємством «Закарпатгеодезцентр» перенесено в натуру точки належної їй земельної ділянки та складено акт винесення в натуру земельної ділянки та план, згідно якого вбачається, що відповідачем на довжині 48,52 м самовільно захоплено її земельну ділянку. Посилаючись на те, що у добровільному порядку відповідач усунути перешкоди у користуванні власністю відмовляється, позивач просила суд зобов'язати відповідача повернути їй частину самовільно зайнятої земельної ділянки та демонтувати встановлену ним огорожу на її частині земельної ділянки, а також стягнути 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 травня 2015 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 частину самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0010 га, належної ОСОБА_4 на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 листопада 2014 року, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 демонтувати самовільно встановлену ним огорожу на частині земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із доведеності позовних вимог та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук