Справа № 366/3540/14 Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/167/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 29.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходько К.П.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Іванківскього районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Феневицької сільської ради Іванківскього району Київської області, ДП «ДП Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки, визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування, стягнення моарльної та матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, Феневицької сільської ради, управління Держземагентства в Іванківському районі Київської області і ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов'язання ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити на ім'я позивачів проектно-технічну документацію згідно з укладеними договорами про створення (передачу) проектно-технічної документації від 17.03.2011 року та передати цю документацію позивачам; про визнання недійсними рішень Феневицької сільської ради № 2 від 04.01.1996 року, № 19 від 26.05.2000 року, № 63 від 24.06.2004 року в частині надання ОСОБА_5 земельних ділянок площею відповідно 0,15 га, 0,25 га і 0,7772 га; про визнання недійсними свідоцтва ОСОБА_5 на забудову земельної ділянки площею 0,15 га від 23.04.1996 року, державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії НОМЕР_1 від 28.09.2004 року, площею 0,7772 га. серії НОМЕР_2 від 28.09.2004 року; про зобов'язання ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки площею 1,19 га, належної ОСОБА_6 та ОСОБА_4, шляхом знесення житлового будинку; про зобов'язання управління Держземагентства в Іванківському районі Київської області видати документи на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,213 га, ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,1212 га, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,1214 га.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що на підставі державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4163, виданого головою Іванківської райдержадміністрації 03 вересня 2002 року матері позивачів, ОСОБА_7, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.364 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в с. Феневичі Іванківського району Київської області та складається з трьох самостійних земельних ділянок: 1,192 га, 1,564 га та 0,608 га.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла, а позивачі успадкувавши майно, отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,3640 га, яка розташована в с. Феневичі Іванківського району Київської області.

Згідно з договором № 2147 від 17.03.2011 року, укладеним між позивачами та Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом була виготовлена, але належним чином не передана, технічна документація із землеустрою на складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Відповідно до зазначеної технічної документації, загальні площі земельних ділянок, що належать спадкоємцям для ведення сільськогосподарського виробництва, які належать спадкоємцям складають:

ОСОБА_3 - 1.1213 га сільськогосподарських угідь, з них 0, 7240 га ріллі, 0,3973 сіножатей;

ОСОБА_4 - 1.1212 га сільськогосподарських угідь, з них 0,7239 га ріллі та 0,3973 га гіножатей;

ОСОБА_6 - 1.1214 га сільськогосподарських угідь, з них 0,7240 га ріллі, 0,3974 га сіножатей для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

19 вересня 2011 року кожним з позивачів за виготовлення державного акту згідно з договором № 2147 від 17.03.2011 ролку було сплачено по 1800 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями.

До теперішнього часу державні акти чи свідоцтва на право власності на земельні ділянки та кадастрові номери Управлінням Держземагенства у Іванківському районі Київської області позивачам не видані, а технічну документацію Управління Держкомагенства у Іванківському районі повернуло з причини зайняття відповідної земельної ділянки (будівництва там) іншою особою, а саме ОСОБА_5

Позивачі вважають, що виділення ділянок ОСОБА_5 було здійснено Феневицькою сільською радою з порушенням компетенції, оскільки вказані ділянки на час їх виділення перебували частково поза територією села Феневичі. Крім того, посилаються на те, що виділення відповідачу ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку було здійснено з перевищенням максимальної площі ділянки з таким цільовим призначенням, яку може бути безоплатно надано громадянину (всього 0,25 га), а також з порушенням ч. 4 ст. 116 ЗК України щодо одноразовості безоплатного надання громадянам землі в межах певного цільового призначення.

Позовні вимоги в частині до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» пов'язані з вимогами проти ОСОБА_5 і обґрунтовують тим, що через виявлені обставини щодо накладення ділянок ОСОБА_5 на ділянки позивачів останнім не було виготовлено і передано проектно-технічну документацію, як це передбачено відповідним договором від 17.03.2011 р.

Позовні вимоги в частині до управління Держземагентства в Іванківському районі Київської області обґрунтовуються тим, що через виявлені обставини щодо накладення ділянок ОСОБА_5 на ділянки позивачів останнім не було видано документи на право власності на належні їм земельні ділянки.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі звернулися з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати, та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в обгрунтування апеляційної скарги позивачі посилаються на те, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті були порушені норми статті 173 ЦПК України, а також не надано належної оцінки доказам, чим також порушно ст. 212 ЦПК України.

Крім того, зазначають, що судом неправомірно та помилково встановлено, що право власності на спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_5 набула з дня видачі їй відповідного свідоцтва про забудову, а саме з 23.04.1996 року, однак, жодних належних та допустимих доказів, що посвідчують право власності ОСОБА_5 на цю земельну ділянку суду не надано.

Також позивачі не погоджуються із посиланням суду на пропуск строку позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення виконавчого комітету Феневицької сільської ради народних депутатів № 2 від 04 січня 1996 року ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку під забудову жилого будинку в розмірі 0,15 га по АДРЕСА_1

23.04.1996 року відповідно до даного рішення ОСОБА_5 отримала свідоцтво на забудову садиби площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 Київської області, вказане свідоцтво було видано Іванківською районною радою (т. 1 а.с. 135-136).

24.05.1996 р. відповідно до рішення виконкому Феневицької сільської ради № 32 від 08.12.1995 р. Феневицькою сільською радою було видано колективному сільськогосподарському підприємству «Феневицьке» державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_4, а саме землями площею 2034,3 га в межах згідно з планом землекористування, до акта було додано план зовнішніх меж земель, наданих КСП «Феневицьке» в постійне користування, внутрішні межі цих земель вказаним планом не були визначені (т. 1 а.с. 17, 18).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 на місці виділеної ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15 га. вона у 1996 році звела житловий будинок (т. 1 а.с. 118-123).

15.01.1999 р. на підставі рішення Іванківської РДА №21, без зазначення дати прийняття рішення в сертифікаті, ОСОБА_7 як члену КСП «Феневицьке» було видано сертифікат серії НОМЕР_5 на право на земельну частку (пай) площею 4,11 умовних кадастрових гектарів (т. 1 а.с. 11).

Розпорядженням Іванківської РДА №199 від 14.06.2002 р. ОСОБА_7 було виділено у власність три земельних ділянки загальною площею 3,364 га на території Феневицької сільської ради. Вказані ділянки мали площі 1,192 га, 1,564 га і 0,608 га.

03.09.2002 р. ОСОБА_7 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 щодо вказаних трьох земельних ділянок (т. 1 а.с. 12).

Рішенням Феневицької сільської ради № 63 від 24.06.2004 р. ОСОБА_5 було надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і площею 0,7772 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

28.09.2004 р. ОСОБА_5 було видано державний акт серія НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з розташуванням в АДРЕСА_2 (а.с. 15). Згідно з планом меж земельної ділянки на цьому державному акті, земельна ділянка ОСОБА_5 межує із іншою земельною ділянкою ОСОБА_5 - від точки А до точки Б; від точки Б до точки В - із земельною ділянкою ОСОБА_8; від точки В до точки Г - землі загального користування (АДРЕСА_1); від точки Г до дочки А - із земельною ділянкою ОСОБА_9

28.09.2004 р. ОСОБА_5 також було видано державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,7772 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з розташуванням в АДРЕСА_2 (а.с. 16). Згідно з планом меж земельної ділянки на цьому державному акті межа ділянки ОСОБА_5 площею 0,7772 га. збігається з межею земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,25 га - від точки А до точки Б; від точки Б до точки В межує із земельною ділянкою ОСОБА_9; від точки В до точки Г - землі загального користування; від точки Г до точки А - із земельною ділянкою ОСОБА_8

Таким чином, згідно з державними актами, виданими ОСОБА_5 28.09.2004 р., її земельні ділянки площами 0,25 га і 0,7772 га становлять один масив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла.

21.11.2008 року доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельних ділянок загальною площею 3,3640 га, право власності ОСОБА_7 на які було засвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6. Частки у праві власності на спадщину було розподілено між ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 порівну по 1/3 (т. 1 а.с.8-10).

17.03.2011 р. ОСОБА_4 уклала з відповідачем ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договір №2147 на створення (передачу) проектно-технічної документації. Згідно з п. 1.2 цього договору ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» зобов'язалося виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору строк виконання цих робіт починав збігати не раніше дня оплати з боку замовника і складав один місяць після виконання всіх обов'язкових вимог законодавства до документації такого роду (погодження, експертиза, рецензія, затвердження тощо). Датою закінчення виконання робіт, передбачених договором, мала бути дата підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт. Згідно з п. 2.2 договору ціна договору склала 5400,00 грн., оплату мало бути здійснено попередньо (п. 2.3) (т. 1 а.с. 108-109).

19.09.2011 року ОСОБА_3 внесла плату по договору №2147 в сумі 1800,00 грн., в цей же день ОСОБА_4 та ОСОБА_6 внесли плату по цьому ж договору в сумі по 1800,00 грн., загалом 19.09.2011 року по договору №2147 на користь ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було сплачено 5400,00 грн.(т. 1 а.с. 75-77)

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_6 (т.1 а.с. 24).

26.07.2012 р. ОСОБА_4 і ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» склали акт здачі-прийняття робіт згідно з договором №2147 від 17.03.2011 р., яким засвідчили належне виконання ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» частини робіт, передбачених договором №2147, на суму 4000,00 грн. (т. 1 а.с. 110).

30.08.2012 р. ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1 і збудований у 1996 році. 14.11.2012 р. це право власності було зареєстровано (т. 1 а.с. 132-133).

25.03.2013 р. ОСОБА_4 і ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» склали акт здачі-прийняття робіт згідно з договором №2147 від 17.03.2011 р., яким засвідчили належне виконання ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» частини робіт, передбачених договором №2147, на суму 1400,00 грн. (т. 1 а.с. 111).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16.04.2013 р. по справі №366/910/13-ц право власності на спадкове майно ОСОБА_6 було визнано за позивачем по даній справі - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 26-28).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд пергої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено тих обставин, що при ухваленні спірних рішень № 2 від 04.01.1996 року, № 19 від 26.05.2000 року та № 63 від 24.06.2004 року Феневицька сільська рада вийшла за межі своїх повноважень, а також щодо неправомірності набуття ОСОБА_5 права власності на земельні ділянки.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та грунтуються на нормах законодавства.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що спірні правовідносини виникли ще в 1996 році і продовжуються по даний час, тому до вказаного спору слід застосовувати як норми матеріального права, які визначені Земельним кодексом України, що введений в дію з 15 березня 1991 року Постановою Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII (далі по тексту ЗКУ від 18.12.1990 року) в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, так і норми Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (далі по тексту ЗКУ від 25.10.2001 року) в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень.

Відповідно до ст. 3 ЗКУ від 18.12.1990 р. (в редакції станом 05.05.1993 року) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3, п. 3 ч. 4 ст. 6 ЗКУ від 18.12.1990 року (в редакції станом 05.05.1993 року) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 ЗКУ від 18.12.1990 року (в редакції станом 05.05.1993 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗКУ від 18.12.1990 року (в редакції станом 05.05.1993 року), було передбачено, що передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Частиною 3 цієї статті було встановлено, що громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, і лише у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. Частиною 4 цієї статті було встановлено, що відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядними, природоохоронними і санітарними органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Частиною 1 ст. 22 ЗКУ від 18.12.1990 року (в редакції станом 05.05.1993 року) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що станом на 1996 рік Феневицька сільська рада в особі свого виконкому мала повноваження погодити надання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15 га на забудову індивідуальної садиби, і таке погодження було надано у вигляді рішення від 04.01.1996 р. № 2.

23.04.1996 року відповідно до даного рішення ОСОБА_5 отримала Свідоцтво на забудову садиби площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 Київської області, вказане свідоцтво було видано Іванківською районною радою. В тому ж році було побудовано будинок. (а.с. 135)

Відповідно до Акту відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 27.03.1996 року, були визначені в натурі межі земельної ділянки в розмірі 0,15 га, виділеної ОСОБА_5

У 2004 році ОСОБА_5 звернулась до Феневицької сільської ради із заявою про державноу реєстрацію земельної ділянки.

Рішенням Феневицької сільської ради № 63 від 24.06.2004 р. ОСОБА_5 було надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і площею 0,7772 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

28.09.2004 р. ОСОБА_5 було видано державний акт серія НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з розташуванням в АДРЕСА_2 (а.с. 15). Згідно з планом меж земельної ділянки на цьому державному акті, земельна ділянка ОСОБА_5 межує із іншою земельною ділянкою ОСОБА_5 - від точки А до точки Б; від точки Б до точки В - із земельною ділянкою ОСОБА_8; від точки В до точки Г - землі загального користування (АДРЕСА_1); від точки Г до дочки А - із земельною ділянкою ОСОБА_9

28.09.2004 р. ОСОБА_5 також було видано державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,7772 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з розташуванням в АДРЕСА_2 (а.с. 16). Згідно з планом меж земельної ділянки на цьому державному акті межа ділянки ОСОБА_5 площею 0,7772 га. збігається з межею земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,25 га - від точки А до точки Б; від точки Б до точки В межує із земельною ділянкою ОСОБА_9; від точки В до точки Г - землі загального користування; від точки Г до точки А - із земельною ділянкою ОСОБА_8

На час ухвалення рішень Феневицькою сільською радою про затвердження технічної документації щодо передачі ОСОБА_5 у власність земельних ділянок ніяких обмежень щодо їх використання не існувало.

14.11.2012 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1.

Суду не надано було жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження того, що ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1 була зайнята ОСОБА_5 самовільно або що ця ділянка виділялася їй з цільовим призначенням іншим, ніж для забудови, з перевищенням повноважень відповідними органами влади чи з будь-якими іншими порушеннями. Відповідно, за відсутності доказів протилежного суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ОСОБА_5 є законною власницею вказаного будинку по АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці, що була виділяена для його будівництва, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, правильними є висновки суду щодо пропуску позивачами строку позовної давності із зверненням до суду з даним позовом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк позовної давності для ОСОБА_7, як власника земельної ділянки, за позовними вимогами, заявленими у цій справі її правонаступниками, почав збігати не пізніше 03.09.2002 р., коли їй було виділено і видано державний акт про право приватної власності у т.ч. на земельну ділянку площею 1,192 га, на якій перебував житловий будинок ОСОБА_5

Оскільки позивачі є правонаступниками ОСОБА_7, то для них строк позовної давності так само почав збігати не пізніше 03.09.2002 р., відтак станом дату подання позову 18.11.2013 р. строк позовної давності за вимогами проти ОСОБА_5 закінчився. При цьому суд вірно виходив із загального трирічного строку позовної давності, встановленого і ст. 71 ЦК Української РСР, який діяв на момент початку перебігу цього строку 03.09.2002 р., і ст. 257 ЦК України - з урахуванням п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Позивачі не спростували того, що з 2002 року ОСОБА_7, а з 2008 року, тобто після отримання свідоцтв про право на спадщину, безпосередньо ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 (як правопопередниця позивачки ОСОБА_2.) щонайменше могли дізнатися, що на ділянці, яку вони вважали своєю, розташовувався житловий будинок ОСОБА_5 Позивачі також не вказали поважної причини, яка б об'єктивно перешкоджала заявити позовні вимоги проти ОСОБА_5 в межах строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Іванківскього районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: