Справа № 542/1114/13-ц
Провадження № 6/542/25/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гавриленко Т.Г.,

при секретарі Янко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в смт. Нові Санжари подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2015 року старший державний виконавець ВДВС Новосанжарського РУЮ Полтавської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

У своєму поданні вказує, що у провадженні відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист №542/1114/13-ц, виданий 09.07.2013 року Новосанжарським районним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 01.05.2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 9594,54 грн., боржник на виклики державного виконавця не зявляється.

Старший державний виконавець ВДВС Новосанжарського РУЮ просив застосувати до боржника ОСОБА_1 заходи забезпечення виконання рішення суду, а саме обмежити його у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положення ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

В обґрунтування свого подання державний виконавець посилається на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід встановити, оскільки таке передбачене ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначеною нормою передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Але на противагу вказаним нормам, державним виконавцем не надано жодного доказу, який підтверджує надіслання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобовязань, докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», як і відсутні відомості про вжиття державним виконавцем всіх передбачених вказаним Законом заходів примусового виконання виконавчого листа.

Окремо слід відмітити, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що боржник має намір та може ухилитися від виконання рішення суду шляхом виїзду за межі України.

Таким чином, суд приходить до остаточного висновку, що в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 293, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали .

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_4