У Х В А Л А

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Візит-Дніпро», ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста», треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання майнових прав на нерухоме майно, за касаційними скаргами ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Приватного підприємства «Візит-Дніпро» (далі - ПП «Візит-Дніпро»), ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» (далі - ТОВ «Центр міста»), треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфілова О. А., у якому зазначали, що відповідно до договорів інвестування будівництва їм належать майнові права на приміщення НОМЕР_1 і НОМЕР_2 новозбудованого адміністративно-комерційного комплексу, що знаходяться на 7-му поверсі будинку АДРЕСА_1. Відповідно до цих договорів ТОВ «Центр міста» зобов'язалось надати їм у власність вказані приміщення після закінчення будівництва і оформлення документів на них. Будівництво закінчено, проте приміщення їм в передбаченому договором порядку не передані через те, що ПП «Візит-Дніпро» незаконно зареєструвало право власності на вказані приміщення на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року, а 31 січня 2014 року продало ці приміщення ОСОБА_6

Постановою Вищого господарського суду України від 18 серпня 2010 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року скасовано. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2011 року в задоволенні позову ПП «Візит-Дніпро» про визнання права власності на спірні приміщення відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, укладений між ПП «Візит-Дніпро» та ОСОБА_6; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказані приміщення; визнати за кожним із позивачів майнові права на частину приміщень НОМЕР_1, загальною площею 350,2 кв. м, НОМЕР_2, загальною площею 183,7 кв. м комерційно-торговельного комплексу літ. «А-8», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилались на обґрунтування своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі всіх співвласників спірного об'єкта нерухомості та всіх інвесторів спірних приміщень, без залучення яких неможливо встановити фактичні обставини справи та вирішити спір по суті, а апеляційний суд не має повноважень на залучення до участі у справі інших осіб.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 листопада 2005 року, 30 вересня та 22 грудня 2006 року між Приватним підприємством «Центр міста», правонаступником якого є ТОВ «Центр міста», та ОСОБА_5, ОСОБА_4., ОСОБА_9 було укладено договори інвестування будівництва № 2, № 5, № 6 відповідно, згідно з умовами яких останні набули майнові права на приміщення НОМЕР_1 і НОМЕР_2 новозбудованого адміністративно-комерційного комплексу, що знаходяться на 7-му поверсі будинку АДРЕСА_1.

09 вересня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за договором № 6 про інвестування будівництва від 22 грудня 2006 року.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 3.1.3 договору про інвестування житлового будівництва ПП «Центр міста» зобов'язалося організувати будівництво адміністративно-комерційного комплексу за адресою: АДРЕСА_1, закінчити будівництво в IV кварталі 2008 року, підписати «смотровий ордер», ввести будівлю в експлуатацію у встановленому законодавством порядку впродовж 90 діб з моменту закінчення будівельних робіт, підготувати та передати інвестору всі документи, необхідні для отримання останнім в Міжміському бюро технічної інвентаризації м. Дніпропетровська свідоцтва про право власності, витягу про реєстрацію права власності та технічного паспорта на об'єкт інвестування.

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 14 січня 2009 року № 4-р адміністративно-комерційному комплексу по АДРЕСА_1 присвоєно нову адресу - АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року за ПП «Візит-Дніпро» визнано право власності на об'єкт нерухомості, який розташований по АДРЕСА_1.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 серпня 2010 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року скасовано. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2011 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16 червня 2011 року, в задоволенні позову ПП «Візит-Дніпро» про визнання права власності на вказаний об'єкт нерухомості відмовлено.

31 січня 2014 року між ПП «Візит-Дніпро» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу адміністративно-комерційного комплексу по АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилались на те, що укладеним договором купівлі-продажу від 31 січня 2014 року порушуються їхні права як інвесторів на отримання в майбутньому приміщень НОМЕР_1 і НОМЕР_2 після введення вказаного адміністративно-комерційного комплексу в експлуатацію.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що без залучення до участі у справі усіх співвласників та інвесторів спірного об'єкта нерухомості неможливо встановити фактичні обставини справи та правильно вирішити спір по суті.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивачі ставили питання не про визнання права власності на частину об'єкта нерухомого майна як завершеного будівництвом об'єкта, а про порушення їхніх майнових прав на частину адміністративно-комерційного комплексу по АДРЕСА_1, а саме, приміщення НОМЕР_1 і НОМЕР_2.

З огляду на таке та з урахуванням того, що оспорюваним договором купівлі-продажу порушуються майнові права позивачів, які виникли на підставі інвестиційних договорів, які є чинними та ніким не оспорені, то незалежно від залучення до участі у справі інших інвесторів їх право підлягає захисту. У той же час спосіб, у який має відбутись такий захист, має визначити суд з урахуванням змісту позовних вимог та характеру спірних правовідносин.

З огляду на зазначене висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з наведених підстав є передчасними.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко