У Х В А Л А

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Романюка Я.М.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року у справі за позовом Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опіки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про попередження біологічного батька щодо необхідності змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків,

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 28 липня 2014 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5

Стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в розмірі ј частини від доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 квітня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

Установлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 Призначено опікуном ОСОБА_6 над малолітньою ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про попередження біологічного батька щодо необхідності змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28 липня 2014 року змінено: у задоволенні позову Сватівської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опіки відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року в частині стягнення аліментів та призначення опіки скасовано, у цій частині рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28 липня 2014 року залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року в частині позбавлення батьківських прав залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про часткове скасування рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилаються на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 27 серпня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень було залишено без руху та надано заявникові строк до 17 вересня 2015 року на усунення недоліків.

Усуваючи зазначені в ухвалі від 27 серпня 2015 року недоліки з пропуском процесуального строку, ОСОБА_4 30 вересня 2015 року звернувся до Верховного Суду України з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з посиланням на поважність причин його пропуску, зазначаючи про отримання вказаної ухвали лише 28 вересня 2015 року.

З огляду на поважність причин пропуску строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень, що підтверджено належними доказами, клопотання ОСОБА_4 про його продовження підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків: після смерті матері неповнолітньої ОСОБА_5 практично з останньою не спілкувався, матеріальної допомоги не надавав, аліменти не сплачував, та сама ОСОБА_5 бажала, щоб її батька позбавили батьківських прав щодо неї.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опіки та відмовляючи у цій частині, виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, оскільки відповідач - батько неповнолітньої дочки проявляв інтерес до неї, бажав, щоб вона проживала з ним, створивши всі необхідні матеріально-побутові умови за місцем її реєстрації, не відмовлявся від надання матеріальної допомоги.

Суд касаційної інстанції, постановляючи ухвалу про часткове скасування рішення суду апеляційної інстанції та часткове залишення без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що відповідно до висновку Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області від 25 січня 2012 року № 1 ОСОБА_6 може бути опікуном малолітньої ОСОБА_5, що відповідало інтересам дитини. Крім того, ОСОБА_5 проживала разом із ОСОБА_7, тому перешкод для встановлення опіки та призначення ОСОБА_6 опікуном над неповнолітньою ОСОБА_5 встановлено не було.

При постановленні ухвали від 29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ застосувала такі норми цивільного процесуального законодавства: статті 213, 214, частину другу статті 324, частину першу статті 335, статті 336, 341, 346 ЦПК України.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року в цій справі, що надана заявником як приклад, справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України суди, не врахувавши норм матеріального права, дійшли до передчасного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав. Такий висновок суду касаційної інстанції був узятий до уваги у подальшому судами апеляційної та касаційної інстанцій при ухваленні рішення від 10 грудня 2014 року та постановлення ухвали від 29 квітня 2015 року.

Порівняння змісту вказаного для прикладу судового рішення зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, що надана заявником як приклад, норми цивільного процесуального права, закріплені в статтях 213, 214 ЦПК України, судом касаційної інстанції застосовані однакові з ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, про перегляд якої просить заявник. Норми цивільного процесуального права, закріплені в частині другій статті 324, частині першій статті 335, статях 336, 341, 346 ЦПК України, судом касаційної інстанції при постановленні ухвали від 16 жовтня 2013 року не застосовувались.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з 17 до 30 вересня 2015 року задовольнити.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опіки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про попередження біологічного батька щодо необхідності змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Я.М. Романюк В.М. Сімоненко