АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/503/15-ц
Провадження № 22-ц/792/888/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Федорової Н.О., Матковської Л.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації від вартості автомобіля.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації від вартості автомобіля. В обґрунтування вимог зазначала, що з 20.07.1980 року по 15.11.2013 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. У 1996 році вони придбали автомобіль НОМЕР_1, який відповідач у 2011 році без її згоди та зняття з обліку продав і на даний час автомобіль знаходиться у розпорядженні інших осіб. Їх частки у спільному майні є рівними. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється сплатити їй частину коштів, отриманих від продажу транспортного засобу, отримати частку в натурі неможливо, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 6512,50 грн., що становить 1/2 частки від ринкової вартості автомобіля станом на жовтень 2014 року.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права, зокрема положень ч. 2 ст. 70 СК України, п. 15

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Мацюк Ю.І. Провадження № 22-ц/792/888/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія №2.5

постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11. Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував, що під час розгляду справи про поділ майна, провадження у якій тривало продовж 2013-2014 років, відповідач повідомив їй про продаж автомобіля АЗЛК 412 і зобов'язувався частку від проданого автомобіля повернути шляхом зменшення її грошового зобов'язання перед ним за рішенням суду про поділ майна. Виконавчий лист був звернутий до виконання 13.01.2015 року. Відповідач на її звернення відмовився зарахувати в рахунок її грошових зобов'язань за рішенням суду вартість ? частки проданого автомобіля. Тому вважає, що спір про право на частку в спільному майні - стягнення ? частини коштів від проданого автомобіля виник з моменту відмови відповідача в добровільному порядку відшкодувати належні їй кошти і відповідно з цього часу мав обчислюватись строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 липня 1980 року по 15 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у 1996 році придбали у власність автомобіль марки АЗЛК 412, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 1982 року випуску, зареєстрований на відповідача. За заявою останнього 15 січня 2015 року автомобіль знятий з обліку в зв'язку з вибраковкою. В серпні 2011 року в присутності позивачки та дочки ОСОБА_4 ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_5 за 2000 грн. на запчастини без укладення договору купівлі-продажу та без зняття з обліку, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5, частково показаннями допитаної в якості свідка дочки ОСОБА_4. Ці обставини частково визнала ОСОБА_1, вказавши, що дійсно в серпні 2011 року автомобіль був вивезений з господарства, на той час між сторонами були нормальні відносини. Згідно повідомлення центру надання послуг, пов'язаних з використанням АТЗ, УМВС України в Хмельницькій області від 26.03.2015 року автомобіль АЗЛК 412 знятий з обліку 15.01.2015 року в зв'язку з вибраковкою.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що діями відповідача щодо продажу транспортного засобу без письмової згоди дружини порушені майнові права останньої.

Під час розгляду справи відповідачем подано письмову заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини 3,4 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, під час вирішення цивільної справи про розподіл спільного майна сторін, ніхто із них не вказав на зазначений автомобіль як об'єкт спільного майна подружжя.

Врахувавши, що автомобіль був придбаний під час шлюбу, в серпні 2011 року був відчужений, про що позивачці було відомо, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що саме з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності, проте з даним позовом позивачка звернулась до суду лише в лютому 2015 року, тому підставно відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що під час розгляду попередньої цивільної справи про розподіл майна подружжя ОСОБА_2 визнавав за нею право на частку від проданого автомобіля і зобов'язувався повернути її вартість і саме з цього часу слід обраховувати строк позовної давності, не заслуговують уваги. Відповідач заперечував ці обставини. Належних та допустимих доказів щодо цих обставин позивачка не надала, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь