Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 219/5038/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Медінцева Н.М.
22-ц/778/2463/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 р. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та поділ майна.

Позивач зазначала, що 20.07.2007 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, який, згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.09.2011 року був розірваний. За період шлюбу ними був придбаний автомобіль ВАЗ 2107, 2007 року випуску за 25 000 гр., який у період шлюбу був проданий, але дешевше, оскільки цей автомобіль був після аварії. На гроші від продажу попереднього автомобіля ними був придбаний інший автомобіль ВАЗ 21053, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_1, світло-бежевого кольору, за 15 000 гр., що в даний час знаходиться у ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу відповідач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, вона в свою чергу звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання спільною сумісною власністю подружжя вказаного автомобіля, проте їй було відмовлено з причини того, що транспортний засіб не було зареєстровано на відповідача і відсутній сам договір купівлі-продажу. Вона вважала, що відповідач оформив і зареєстрував на своє ім'я даний транспортний засіб. Зазначає, що в день придбання спірного транспортного засобу була оформлена нотаріальна розписка про отримання власником автомобіля грошових коштів в сумі 15 000 гр., які вона вважає спільною сумісною власністю подружжя. Автомобіль знаходиться в користуванні відповідача та до теперішнього часу не переоформлений на його ім'я, він користується ним за дорученням.

Оскільки автомобіль є неподільним об'єктом, просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину суми, що була витрачена на придбання вказаного автомобіля, а саме 7500 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2 563 гр., що були витрачені на придбання транспортного засобу ВАЗ-2105, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 281 гр. 50 коп. в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 41 гр. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 57, 60, 69 СК України, якими визначено: яке саме майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка; підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя та право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також суд застосував до правовідносин сторін приписи статті 70 СК України, якою встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом враховано роз'яснення, викладені в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд виходив з того, що встановлено, що спірний автомобіль марки ВАЗ 21053 був дійсно придбаний ОСОБА_3 в період шлюбу за 15000 гр. та відповідачем було доведено, що частина коштів, за які був придбаний автомобіль, а саме 12 437 гр., були його особистою власністю. Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково, стягнувши на її користь 1/2 частину грошових коштів, які визнано судом спільним сумісним майном подружжя (15000 грн. - 12437 грн.) : 2 = 1 281 гр. 50 коп.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані нею докази щодо отримання нею коштів за продаж належної особисто їй квартири - в розмірі 28000 грн., і що саме за ці кошти було придбано один автомобіль - автомобіль ВАЗ 2107, 2007 року випуску, а потім він був проданий та за ці кошти (за 15000 грн.) було придбано в період шлюбу з відповідачем спірний автомобіль - марки ВАЗ 21053, 1995 року випуску, колір бежевий. Тобто, суд допустив неповне з'ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Такі доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 20.07.2007 року. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.09.2011 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує, що спірний автомобіль - марки ВАЗ 21053, 1995 року випуску, колір - бежевий був придбаний в період шлюбу та на кошти подружжя, а тому є об'єктом спільного сумісного майна подружжя.

Відповідач не спростовує факту придбання автомобіля в період шлюбу, проте вказує, що гроші на придбання автомобіля йому були надані його батьком, а частина цих коштів є його особистою власністю.

Згідно частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Також, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до вимог частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в матеріалах справи є заява, посвідчена 20.09.2008 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_3 віддав 20.09.2008 року ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 15000 грн. за легковий автомобіль марки ВАЗ 21053, 1995 року випуску, колір - бежевий (а. с. 3). Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2007 року ОСОБА_6 продав житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1. Продаж було здійснено за 30300 грн. (а. с. 30).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_3 є його сином. 26.09.2007 року він продав свій будинок АДРЕСА_1, а гроші від продажу будинку в розмірі 12 437 гр. віддав сину для купівлі автомобіля. Також свідок ОСОБА_7 вказав, що він є братом відповідача та пояснив, що він був присутнім, коли батько передавав гроші його брату ОСОБА_3 для купівлі автомобіля.

Апелянт ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона продала належну їй квартиру за 20500 грн. та надала гроші для придбання першого автомобіля - ВАЗ 2107, 2007 року випуску, посилається на письмовий доказ - договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2007 року (а. с. 48). Апелянт вказує, що на отримані від продажу першого автомобіля подружжя придбало спірний автомобіль.

Проте, суду не надано достовірних доказів використання саме цих коштів для купівлі спірного автомобіля, не вказано про природу грошових коштів, використаних для придбання автомобіля ВАЗ 2107, як і не надано доказів наявності такого автомобіля та факту його продажу за вказану позивачем суму. Позивачем не надано суду інших доказів, що б підтверджували її правову позицію та не зазначено про існування таких доказів.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що спірний автомобіль марки ВАЗ 21053 був дійсно придбаний відповідачем ОСОБА_3 в період шлюбу за 15 000 грн., але відповідачем було доведено, що частина коштів, за які був придбаний автомобіль, а саме 12 437 гр., були його особистою власністю, оскільки надані його батьком безпосередньо ОСОБА_3 для придбання автомобіля. Цей факт був підтверджений договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2007 року та показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Також апелянт зазначає, що судом неналежним чином оцінено надані сторонами докази, суд надав перевагу доказам відповідача, що є порушенням норм процесуального права і призвело до неправильного вирішення спору.

Ці доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення свідків, суд першої інстанції встановив, що автомобіль марки ВАЗ 21053 був придбаний за 15 000 гр., а грошові кошти в розмірі 12 437 гр. є особистою власністю ОСОБА_3 Тому суд визнав спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в розмірі 2 563 гр. (15 000 гр. - 12 437 гр. = 2 563 гр.), що були використані для придбання автомобіля ВАЗ 21053, державний номер НОМЕР_2. З огляду на вищевикладене суд дійшов вірного висновку, що поділу підлягає спільне сумісне майно подружжя - грошові кошти в розмірі 2563 грн., а тому стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 1/2 частину цих коштів - 1281 грн. 50 коп. та відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стягнув на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: