АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/542/15-ц 22-ц/774/1759/К/15
Справа № 184/542/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1759/К/15 суддя Горбенко Н.В.
Категорія № 27 (3) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представниківпозивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 751990 грн., в обґрунтування якого зазначив, що надавав відповідачу у борг грошові кошти, про що було укладено договори у формі розписок. Так 05.02.2012 року він передав 870 доларів США, які ОСОБА_4 зобов'язалась повернути 05.02.2013 року; 16.02.2012 року - 2000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 16.02.2013 року; 04.03.2012 року - 2000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 04.03.2013 року; 10.03.2012 року - 700 доларів США, які зобов'язалась повернути до 10.03.2013 року; 16.03.2012 року - 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 16.03.2013 року; 02.05.2012 року - 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути 02.05.2013 року; 22.07.2012 року - 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 22.07.2013 року; 28.07.2012 року - 1500 доларів США, які зобов'язалась повернути до 28.07.2013 року; 25.08.2012 року - 2000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 25.08.2013 року; 27.09.2012 року - 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 27.09.2013 року; 01.10.2012 року - 3425 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01.10.2013 року; 06.10.2012 року - 6000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 06.10.2013 року; 11.11.2012 року - 16000 грн., які зобов'язалась повернути до 11.11.2013 року; 06.12.2012 року - 16140 грн., які зобов'язалась повернути до 06.12.2013 року; 20.12.2012 року - 1500 доларів США, які зобов'язалась повернути до 20.12.2013 року.

Всього ОСОБА_4 взяла в нього в борг 23995 доларів США, що за курсом валют виходячи з ціни за 1 долар - 30 грн., дорівнює 719850 грн., а також 32140 грн., а разом в сумі 751 990 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в сумі 17125 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06 липня 2015 року в сумі 359937 грн. 50 коп., та 32140 грн., а також судові витрати по справі в сумі 3654 грн., а всього 395731 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що суду не надано доказів того, що позивач та особа, зазначена у розписках, є однією та тією ж особою, а також заперечує, що отримувала грошові кошти за наданими суду розписками, які, на її думку, свідчать лише про намір отримати гроші. Крім того, надані суду розписки від 06.10.2012 року з вигаданим прізвищем Кондрашенко, від 05.02.2012 року без прізвища позикодавця, від 02.05.2012 року, а також від 22.07.2012 року на суми 1000 доларів, без зазначення, чиєї держави грошова одиниця, свідчать, на її думку, про відсутність дійсної угоди про позику. Крім того, вважає, що суд не мав права в резолютивній частині рішення вказувати про стягнення з неї боргу в сумі 17125 доларів США, оскільки відповідно до ст. 192 ЦК України, повинен був вказати розмір суми, що підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував всі права та обов'язки учасників процесу, обставини справи, перевірив доводи сторін та надав їм належну правову оцінку. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з підстав п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, які мають значення для справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, керуючись ст. 1046 ЦК України, виходив з того, що між позивачем і відповідачем були укладені договори позики, які не виконані відповідачем належним чином.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були укладені договори позики у вигляді письмових розписок, відповідно до яких ОСОБА_4 брала у ОСОБА_1 в борг грошові кошти, а саме: за договором позики від 20.12.2012 року ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_1 1500 доларів США, які зобов'язалась повернути до 20.12.2013 року; за договором позики від 16.02.2012 року взяла в борг 2000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 16.02.2013 року; за договором позики від 04.03.2012 року взяла в борг 2000 доларів США які зобов'язалась повернути до 04.03.2013 року; за договором позики від 10.03.2012 року взяла в борг 700 доларів США, які зобов'язалась повернути до 10.03.2013 року; за договором позики від 16.03.2012 року взяла в борг 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 16.03.2013 року; за договором позики від 02.05.2012 року взяла в борг 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 02.05.2013 року; за договором позики від 22.07.2012 року взяла в борг 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 22.07.2013 року; за договором позики від 28.07.2012 року взяла в борг 1500 доларів США, які зобов'язалась повернути до 28.07.2013 року; за договором позики від 25.08.2012 року взяла в борг 2000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 25.08.2013 року; за договором позики від 27.09.2012 року взяла в борг 1000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 27.09.2013 року; за договором позики від 01.10.2012 року взяла в борг 3425 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01.10.2013 року; за договором позики від 11.11.2012 року взяла в борг 16 тис. грн., які зобов'язалась повернути до 16.11.2013 року; за договором позики від 06.12.2012 року взяла в борг 16140 грн., які зобов'язалась повернути до 06.12.2013 року (а.с. 99-111).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Виходячи з вищезазначених норм Закону, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики, відповідають встановленим обставинам справи та підтверджуються оригіналами розписок, які знаходились у позивача та надані суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що з розписок від 02.05.2012 року на суму 1000 доларів (а.с. 103) та від 22.07.2012 року на суму 1000 доларів (а.с. 104), не вбачається, чиєї держави в них зазначена грошова одиниця 1000 доларів, що позбавляє можливості встановити суму заборгованості в гривневому еквіваленті, оскільки долар, як грошова одиниця, використовується й іншими державами, а тому вважає за необхідне виключити вищезазначені розписки з загальної суми боргу, а саме: за розпискою від 02.05.2012 року на суму 1000 доларів, як зазначено в позові і рішення суду - держави США із зазначенням еквіваленту за курсом НБУ станом на 06.07.2015 року 21018,25 грн. та аналогічно за розпискою від 22.07.2012 року на суму 1000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06.07.2015 року 21018,25 грн.

Таким чином, сума боргу, яка зазначена в доларах США підлягає зменшенню з 17125 доларів США до 15125 доларів США (17125 - 2000 = 15125), у зв'язку з чим підлягає зменшенню сума, зазначена в еквіваленті в гривнях України з 359937,50 грн. до 317901,00 грн. (359937,50 - 21018,25 - 21018,25 = 317901,00). А загальна сума боргу за розписками складає 350041 грн. (317901,00 + 16000 + 16140 = 350041).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суду не надано доказів того, що позивач та особа, зазначена у розписках, є однією та тією ж особою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це спростовується оригіналами розписок, які знаходяться у позивача та надані суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона не отримувала грошові кошти за наданими суду розписками, які, на її думку, свідчать лише про намір отримати гроші, на думку колегії є безпідставними, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Разом з тим, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд не мав права в резолютивній частині рішення вказувати про стягнення з неї боргу в сумі 17125 доларів США, оскільки відповідно до ст. 192 ЦК України, повинен був вказати розмір суми, що підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Колегія вважає, що виходячи із зазначених норм, незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня, а також,беручи до уваги, що позивач в позовній заяві просив стягнути суму боргу в гривні, а суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених вимог, необхідно виключити із резолютивної частини рішення посилання на стягнення заборгованості в доларовому еквіваленті, тобто в сумі 17125 доларів США.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне розподілити судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та зменшити суму судових витрат, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з 3654,00 грн. до 3500,41 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні та зменшенню розміру стягнутої заборгованості за договорами позики з 359937 грн. 40 коп. до 317901 грн. 00 коп.; зменшенню сум судових витрат з 3654 грн. до 3500 грн. 41 коп. та зменшенню стягнутої загальної суму з 395731 грн. 50 коп. до 353541 грн. 41 коп.(350041,00 + 3500,41 = 353541,41). Також підлягає виключенню із резолютивної частини рішення посилання на стягнення заборгованості в доларовому еквіваленті, тобто в сумі 17125 доларів США.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року змінити: зменшити розмір стягнутої заборгованості за договорами позики з 359937 грн. 40 коп. до 317901 (триста сімнадцяти тисяч дев'ятсот однієї) грн. 00 коп.; зменшити суму судових витрат з 3654 грн. до 3500 (трьох тисяч п'ятсот) грн. 41 коп. та зменшити стягнуту загальну суму з 395731 грн. 50 коп. до 353541 (триста п'ятдесяти трьох тисяч п'ятсот сорок однієї) грн. 41 коп.

Виключити із резолютивної частини рішення посилання на стягнення заборгованості в доларовому еквіваленті, тобто в сумі 17125 доларів США.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: