Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1935/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

28.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря Кечкін А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 7 липня 2015 року,

ВСАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 предявив позов до ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 1 729 683 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконує зобовязання щодо повернення боргу у розмірі 225 000 доларів США. На підставі рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року вказаний борг, обрахований за офіційним курсом НБУ, підлягає стягненню у розмірі 2 913 768 грн. Так, як з часу ухвалення рішення суду курс долара США відносно національної валюти України суттєво зріс, а борг залишається не сплаченим, відповідач повинен відшкодувати курсову різницю, яка утворилася.

Після відкриття провадження у справі, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності майно на суму 1 729 683 грн., а саме: будівлі та споруди за адресою Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. Коваленка Леоніда, 35а.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 7 липня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її у апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він послався на необґрунтованість та незаконність ухвали суду. Вважає, що висновок суду про те, що він не надав доказів беззаперечної реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду є безпідставним. Ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року про накладення арешту на це ж майно була постановлена у іншій справі і на забезпечення виконання іншого рішення суду, а тому цим самим не забезпечено виконання можливого рішення суду у даній справі. Так, як він просив накласти арешт на майно лише в межах його вимог, то висновок суду про те, що відсутність визначеної вартості майна унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами також є безпідставним.

Письмові заперечення від відповідача на апеляційну скаргу не надійшли.

Сторони, повідомленні про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача ОСОБА_4 надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 39).

За таких обставин неявка сторін не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року, постановленою у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена, в забезпечення позову накладено арешт на нежитлові приміщення, розташовані по вул. Коваленка, 35 а в м. Олександрії, власником яких є ОСОБА_3 Ухвала суду виконана, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (т.1 а.с.82-83).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 913 768 грн., що еквівалентно 225 000 дол. США, та судовий збір в сумі 4 827 грн.

Звертаючись до суду з новим позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що у звязку з невиконанням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року та здешевленням гривні він зазнав майнових втрат.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказував на те, що наявність загрози невиконання можливого рішення суду вже була встановлена ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року, постановленою у іншій справі, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доведенню.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечений, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позбавлений можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном, на яке пропонується позивачем накласти арешт, так, як на нього вже накладено арешт, а отже відсутні загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того суд вказав, що відсутність доказів вартості майна унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду.

Так, за твердженням самого позивача, що також підтверджується копією ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2013 року (а.с. 17, 18), на вказане майно відповідача вже накладено арешт на користь позивача в іншій справі.

Це не позбавляє позивача просити суд накласти арешт на те саме майно на забезпечення інших вимог, але ризик відчуження такого майна відповідачем до виконання вказаного у рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року зобовязання практично відсутній.

Щодо співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, то апеляційний суд враховує наступне.

Вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого він звернувся до суду, та обраному ним способу захисту.

Проте накладення арешту на майно відповідача у розмірі більшому ніж розмір предявлених до нього вимог матиме наслідок у вигляді неправомірного обмеження майнових прав відповідача, що є неприпустимим.

Відсутність будь-яких відомостей про вартість майна, на яке просить накласти арешт позивач і яке складається з кількох будівель, унеможливлює зясування судом питання достатності і відповідності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог та характеру захищуваного права.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що позивач не надав суду доказів (актуальних даних на час звернення із позовом чи заявою про забезпечення позову), які б підтверджували, що рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року залишається не виконаним повністю або частково.

У звязку з цим колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що обєктивні дані, які вказують на існування між сторонами реального спору щодо відшкодування збитків а також реальність загроз невиконання можливого рішення суду - відсутні.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив подану позивачем заяву про забезпечення позову.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду із такою заявою повторно, оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 151, 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає і може бути предявлена до виконання до 27 липня 2016 року.

Головуючий:

Судді: