Ухвала

іменем україни

7 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 950 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 10 травня 2022 року. Додатковою угодою від 30 листопада 2007 року № 3 були внесені зміни до кредитного договору і позичальнику було відкрито не поновлювальну мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 10 травня 2022 року та 16 % за користування кредитом у національній валюті України. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Оскільки позичальник та поручителі зобов'язання за договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 12 305 531 грн і рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2012 року звернуто стягнення на іпотечне майно ОСОБА_6 Оскільки заборгованість за кредитним договором погашена не в повному обсязі і складає 2 300 268 грн 77 коп., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп.

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 були внесені істотні зміни до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненою з 30 листопада 2007 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки від 11 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 300 268 грн 77 коп. У решті позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов у межах позовної давності, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позичальник порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим ОСОБА_4 як поручитель і солідарний боржник відповідає за належне виконання основного зобов'язання, за яке вона поручилась згідно умов договорів та вимог закону.

Доводи касаційної скарги про те, що порука ОСОБА_4 припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди, є безпідставним, оскільки одночасно з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 30 листопада 2007 року банк уклав і з поручителем ОСОБА_4 30 листопада 2007 року додаткову угоду до договору поруки (а.с. 18, т. 1), згідно з якою вона погодилась відповідати за виконання зміненого основного зобов'язання.

Такі висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-152цс13 від 5 лютого 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Крім того, ОСОБА_4 просить про скасування рішення апеляційного суду і в частині вимог банку до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, проте вони касаційних скарг не подавали і не уповноважували її на представництво їх інтересів.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник