АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3454/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1277/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чумак О.В.,

Суддів: Кривчун Т.О., Карнауха П.М.

при секретарі - Лимар О.М.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення франшизи та відшкодування заподіяних витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» 510,00 грн. франшизи.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Арсенал страхування» 10265,16 грн. в рахунок відшкодування понесених матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_3 та Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Арсенал страхування» з кожного по 121,80 грн. в рахунок понесених позивачем при зверненні з позовом до суду судових витрат.

Вказане рішення оскаржив відповідач ВАТ НАСК «Оранта», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність; невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність належними доказами розміру збитків, неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ВАТ НАСК «Оранта» відмовити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом не прийнято до уваги, що законом передбачено перехід права вимоги у межах фактичних витрат, а не в розмірі сплаченого страхового відшкодування.

Суд залишив поза увагою приписи ст.ст. 22, 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІУ, згідно яких відшкодовується оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП та витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Не звернув увагу на ст.ст. 33, 33-1, 34,35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що потерпілий не звертався до НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, пошкоджений транспортний засіб на огляд не надав, тому встановити фактичний розмір збитків не можливо та прийняти рішення про страхове відшкодування. Потерпілий та позивач не забезпечили оцінку шкоди, що унеможливлює визначити розмір прямої шкоди, завданої майну потерпілого. Недотримання зазначених вимог є підставою для відмови у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.

Також посилається на те, що позивач всупереч вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не надав звіт про оцінку майна, яким визначена реальна вартість втраченого майна та не надано доказів про те, що завдана транспортному засобу шкода оцінена у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Окрім того вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відсутність двох обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля та чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

У поданих запереченнях ПрАТ «СК «Арсенал страхування» прохає апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Місцевим судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Миргородського міськрайонного суду від 15.04.2014 року накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_3 за с. 124 КУПАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави та судовий збір. Вилучене посвідчення водія на ім»я ОСОБА_3 повернуто власнику (а.с.16).

Зазначеною постановою встановлено, що 06.04.2014 року близько 16:05 год. по вул. Гоголя, 98/6, ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_1, відволікся від керування автомобілем та допустив зіткнення з автомобілем «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Установлено, що 24.07.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №046/13-Т/Кч, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом /викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій/ (а.с.8-15).

Умовами Договору передбачено, що вартість матеріального збитку встановлюється на підставі зазначених у п. 26.2 Договору документів: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об'єкту страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, акту огляду ТЗ; документа складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об'єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертизи, тощо).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за укладеним на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» Договором на час вчинення ДТП була застрахована у Відкритому акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом НОМЕР_3 (а.с. 86). Обов'язковий ліміт страхової відповідальності за шкоду заподіяну майну становить у розмірі 50000,00 грн., розмір франшизи передбачено в розмірі 510,00 грн. (а.с. 86).

Установлено, що 07.04.2014 р. ОСОБА_3 повідомив старховика ВАТ «НАСК «Оранта» про зазначену дорожньо-транспортну пригоду (а.с.87).

Також 07.04.2014 р. ОСОБА_4. звернувся до ПАТ «Страхової компанії «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

За результатом розгляду заяви ПАТ «Страховою компанією «Арсенал Страхування» було складено Страхові акти № 046/13-Т/Кч-1 та № 046/13-Т/Кч-1-2 від 30.06.2014 р. та 06.06.2014 р. відповідно.

На підставі наданих ОСОБА_4 рахунків - фактур № СФ-2654 від 23 квітня 2014 року та №СФ-2756 від 24 травня 2014 року, виданих ТОВ «Автопланета Кременчук», проведено нарахування страхового відшкодування на загальну суму 10775,16 грн., яке виплачено ОСОБА_4 08.05.2014 р. та 11.06.2014 р. згідно платіжних доручень №9134 та №12487 відповідно (а.с.19-27).

24.07.2014 р. ПАТ «СК «Арсенал страхування» направило ВАТ НАС «Оранта» претензію про повернення 10775,16 грн. страхового відшкодування, яке отримано ними 28.04.2014 р. (а.с. 6,7).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За правилами ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як роз'яснено у п.п. 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТВСБУ), який випалити страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦКУ.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Розмір страхового відшкодування визначається за правилами встановленими у договорі страхування. Страховик може стягнути із завдавала шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 франшизи у сумі 510,00 грн. та з ВАТ НАСК «Оранта» 10265,16 грн. в рахунок відшкодування заподіяних витрат в порядку суброгації на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.

Розмір страхового відшкодування у даному випадку визначається згідно умов договору добровільного страхування наземного транспорту №046/13-Т/Кч від 24 липня 2013 року, укладеного між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_4

Оцінка матеріального збитку в сумі 10775,16 грн. проведена у відповідності до умов зазначеного Договору та не викликає сумнівів у колегії суддів.

Оскільки страхове відшкодування сумі 10775,16 грн. виплачено ОСОБА_4 позивачем на підставі страхових актів, а цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на час вчинення ДТП була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта», у даному випадку відбулася заміна осіб у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюється розмір франшизи, який не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вірно встановивши зазначені обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_3 510,00 грн. франшизи, як з винної у ДТП особи, та обґрунтовано стягнув з ПрАТ НАСК «Оранта» 10265,16 грн. в рахунок відшкодування понесених матеріальних збитків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув увагу, що законом передбачено перехід права вимоги у межах фактичних витрат, а не в розмірі сплаченого страхового відшкодування безпідставні, - оскільки розмір сплаченого страхового відшкодування, розрахунок якого у даному випадку був здійснений згідно з умовами договору та на підставі рахунків-фактур, є розміром фактичних витрат.

Доводи про те, що суд залишив поза увагою приписи ст.ст. 22, 29, 33, 33-1, 34-37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІУ, - не спростовують вірних висновків суду про задоволення позову, у тому числі з огляду на те, що обов'язок з визначення причин настання страхового випадку, розміру збитків, завданих майну потерпілого, покладається на страховика, яке здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку на ВАТ «НАСК «Оранта». Відсутність зазначених дій з його боку не позбавляє ПрАТ СК «Арсенал страхування» на отримання відшкодування в межах понесених витрат у вигляді несплаченого страхового відшкодування.

Окрім того, у даному випадку за результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягали на оцінці чи проведенні експертизи пошкодженого майна, тому страховик не позбавлений права здійснювати виплати без проведення експертизи, що узгоджується з приписами ст. 36 Закону № 1961-ІУ від 01.07.2004 р.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що правом на звернення з вимогою у порядку ст. 993, 1191 ЦКУ є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування є платіжне доручення. У даному випадку рахунки-фактури є належними доказами вартості понесених потерпілим витрат на ремонт автомобіля. Оскільки пошкоджений ТЗ на момент ДТП був в експлуатації 1 рік 3 місяці, то підстави для нарахування коефіцієнта фізичного зносу відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, спростовуються наявними у справі доказами, відтак висновків суду першої інстанції не спростовують, лише зводяться до незгоди з рішенням суду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 березня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ О.В.Чумак

СУДДІ /підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак