У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Господар» Дарницького району міста Києва, Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про вселення, визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму та скасування розпоряджень Дарницької районної державної адміністрації та ордеру на право на зайняття службового приміщення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом про вселення, визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2005 року вона постійно проживала в АДРЕСА_1. Вказаний будинок знаходиться на балансі КП «Господар» Дарницького району міста Києва та належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. В квартирі була зареєстрована та проживала її тітка - ОСОБА_5 Вказувала, що постійно проживала в квартирі більше 8 років разом зі своєю тіткою та вела разом спільне господарство, оплачувала комунальні платежі, прибирала в квартирі тощо. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. За час свого проживання остання не встигла зареєструвати позивача в квартирі. Після смерті ОСОБА_5 позивач переїхала проживати до своїх батьків, а коли повернулася до квартири 05 липня 2013 року, то виявила, що вхід до квартири закрито та опечатано відповідачем КП «Господар» Дарницького району міста Києва. Відповідач не визнає за позивачем права користування квартирою та відмовляється укладати договір найму жилого приміщення. Крім того, розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 09 липня 2013 року № 346 спірна квартира була включена до числа службової житлової площі, яку в подальшому на підставі розпорядження Дарницької райдержадміністрації від 02 серпня 2013 року № 390 було надано ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою та було видано відповідний ордер на право зайняття вказаною житловою площею.

З урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просила також скасувати розпорядження Дарницької районної адміністрації від 09 липня 2013 року № 346 про включення квартири до числа службових, та розпорядження від 02 серпня 2013 року № 390 про виділення вказаної квартири ОСОБА_3 та визнати недійсним ордер на право зайняття службового приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

22 квітня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року, тобто після закінчення строку, установленого ст. 325 ЦПК України.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вселення її до спірної квартири як члена сім'ї ОСОБА_5 у 2005 року та набуття права користування жилою площею у спірній квартирі.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Господар» Дарницького району міста Києва, Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про вселення, визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму та скасування розпоряджень Дарницької районної державної адміністрації та ордеру на право на зайняття службового приміщення, за касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак