№ 2-310-15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Мурга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Відділ опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації - про встановлення порядку користування будинком та зобов'язання не чинити перешкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Відділ опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації - про встановлення порядку користування будинком та зобов'язання не чинити перешкоди.

Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що позивач на підставі Договору дарування від 01 грудня 2000 року, має у праві власності 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок).

Крім того, за Договором дарування від 01 грудня 2000 року, на підставі якого був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку від 15 грудня 2003 року, позивач набула право власності і на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0628 га, що теж розташована за адресою : АДРЕСА_2 (земельна ділянка).

При цьому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 25 травня 1990 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 липня 2000 року, відповідачу - ОСОБА_2 також належить 1/4 частина спірного будинку, та 1/2 частина земельної ділянки, на якій він розташований.

Разом з тим, відповідно до технічного паспорту на жилий будинок, даний будинок є спареним і складається з двох квартир, а саме, квартири № 1, що знаходиться у власності та користуванні позивача та відповідача - ОСОБА_2 та квартири № 2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_6

Таким чином, позивач і ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку (квартири №1) та земельної ділянки, в рівних частках.

При цьому, за адресою житлового будинку у квартирі № 1, окрім позивача та відповідача - ОСОБА_2 також зареєстровані - ОСОБА_5 та відповідач - ОСОБА_4

Однак, відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком позивача, і після їх розлучення у них з ним склались дуже напружені та неприязні стосунки, а тому при проживанні разом з ним в житловому будинку, у позивача стали виникати перешкоди у повноцінному володінні та користуванні своєю власністю, зокрема, своєю частиною будинку та надвірними спорудами.

Так, ОСОБА_4, постійно намагається вигнати позивача з її кімнати, оскільки не признає того, що даною кімнатою користується лише позивач.

Крім того, якщо позивача немає дома, ОСОБА_4 намагається будь-яким іншим чином порушити права власності позивача, зокрема, вимазує двері її кімнати нечистотами або запирає калитку та будинок на замок, через що позивач не може потрапити до себе в кімнату.

При цьому, опікун відповідача ОСОБА_3 не може або не хоче, ніяким чином вплинути на поведінку батька своєї підопічної, а правоохоронні органи, окрім роз'яснювальної бесіди з ОСОБА_4, більш нічого зробити не можуть.

Крім того, ОСОБА_4, окрім перешкод, щодо правомірного користуванням позивачем своєю кімнатою у житловому будинку, вже почав перешкоджати позивачу і користуватись надвірними спорудами, такими як гараж, який знаходиться поряд з будинком та перебуває у спільному користуванні.

В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними, з урахуванням уточнень просила суд зобов'язати ОСОБА_4, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, не чинити перешкоди ОСОБА_1 у праві володіння та користування своєю власністю - 1/4 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив суд про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в особі опікуна ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, подавши до суду заздалегідь заперечення проти позову відповідно до яких просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 01 грудня 2000 року, має у праві власності 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок).

Крім того, за Договором дарування від 01 грудня 2000 року, на підставі якого був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку від 15 грудня 2003 року, ОСОБА_1 набула право власності і на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0628 га, що теж розташована за адресою : АДРЕСА_2 (земельна ділянка).

При цьому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 25 травня 1990 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 липня 2000 року, відповідачу - ОСОБА_2 також належить 1/4 частина спірного будинку, та 1/2 частина земельної ділянки, на якій він розташований.

Разом з тим, відповідно до технічного паспорту на жилий будинок, даний будинок є спареним і складається з двох квартир, а саме, квартири № 1, що знаходиться у власності та користуванні позивача та відповідача - ОСОБА_2 та квартири № 2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_6

Таким чином, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку (квартири №1) та земельної ділянки, в рівних частках.

При цьому, за адресою житлового будинку у квартирі № 1, окрім ОСОБА_1 та відповідача - ОСОБА_2, також зареєстровані - ОСОБА_5 та відповідач - ОСОБА_4

Однак, відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком позивача, і після їх розлучення у них з ним склались дуже напружені та неприязні стосунки, а тому при проживанні разом з ним в житловому будинку, у позивача стали виникати перешкоди у повноцінному володінні та користуванні своєю власністю, зокрема, своєю частиною будинку та надвірними спорудами, оскільки ОСОБА_4, постійно намагається вигнати позивача з її кімнати, оскільки не признає того, що даною кімнатою користується лише позивач.

Позивач при зверненні до суду стверджувала, що якщо її немає дома, ОСОБА_4 намагається будь-яким іншим чином порушити права власності позивача, зокрема, вимазує двері її кімнати нечистотами або запирає калитку та будинок на замок, через що позивач не може потрапити до себе в кімнату.

Окрім того позивач зазначала, що опікун відповідача ОСОБА_3 не може або не хоче, ніяким чином вплинути на поведінку батька своєї підопічної, а правоохоронні органи, окрім роз'яснювальної бесіди з ОСОБА_4, більш нічого зробити не можуть.

Також, ОСОБА_4, окрім перешкод, щодо правомірного користуванням позивачем своєю кімнатою у житловому будинку, вже почав перешкоджати позивачу і користуватись надвірними спорудами, такими як гараж, який знаходиться поряд з будинком та перебуває у спільному користуванні, в зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є недієздатною особою та знаходиться в безпорадному стані, за станом фізичного та психічного здоров'я вона потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Функції опікуна відповідача фактично виконує ОСОБА_4, який є її батьком, він проживає разом з відповідачем в кімнаті площею 12,0 кв.м.

Позивач проживає одна в кімнаті площею 22,0 кв.м.

Син позивача, ОСОБА_5, зареєстрований в спірному будинку, проте не проживає в ньому.

Таким чином, фактичний порядок користування житловим будинком порушує права відповідача, адже вона разом зі своїм батьком користується житловою площею, яка майже вдвічі менша від площі, якою користується позивач одноосібно, хоча частки у власності на будинок у позивача та відповідача однакові.

При такому порядку користування житлові умови відповідача значно гірші від житлових умов позивача, хоча відповідач є важко хворою та потребує постійного догляду та піклування.

Позивач при зверненні до суду стверджує, що ОСОБА_4 чинить позивачу перешкоди у праві володіння та користування своєю власністю, тобто 1/4 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, на що слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку (квартири №1) та земельної ділянки, в рівних частках.

Так, у ст. 41 Конституції України, серед іншого, закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Також, ст. 156 Житлового кодексу України, серед іншого, визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Разом з тим, ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1- 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Відповідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин та враховуючи, що позивачем не було доведено обставин на які вона посилалась як на підставу позову, а саме те, що ОСОБА_4 дійсно чинить позивачу перешкоди у праві володіння та користування своєю власністю, тобто 1/4 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними, в зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 356, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: