АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6707/13
Провадження №22ц/774/18/К/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 27 (І) Попов В.В.
Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 18 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що вона 23.06.2012 року надала в борг відповідачу ОСОБА_2, позику - грошові кошти в у сумі 139 100 грн., які остання зобов'язалась повернути до 01.09.2013 року. Однак до теперішнього часу відповідач своїх зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 139 100 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Після уточнення заявлених позовних вимог, в частині суми боргу яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у березні 2014 року, представник позивача ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 129100 грн., у зв'язку з тим, що відповідач здійснила часткове повернення позивачеві грошових коштів в розмірі 10 000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та судовий збір в розмірі 1391 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором позики 129100 грн., судові витрати у загальному розмірі - 2 791 грн. у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обстави, що мають значення для справи.

Так суд першої інстанції передчасно та з порушенням норм чинного цивільно процесуального закону ухвалив оскаржуване рішення, оскільки відповідача не було належним чином повідомлено, як про час та місце розгляду справи так і про існування даної справи взагалі.

Крім того, суд першої інстанції прийняв рішення лише на підставі доказів та пояснень позивача, що призвело до порушення принципу рівноправності сторін та значно звузив права відповідача та не надав можливості для врегулювання існуючого спору на основі взаємних поступок між родичами, можливого закриття подальшого провадження по справі.

Більше того, суд першої інстанції не перевірив справжність наявної в матеріалах справи копії боргової розписки від 23.06.2012 року наданої представником позивача та взагалі не оглянув оригінал цього документу, чим в свою чергу надав позивачу можливість подальшого незаконного стягнення з відповідача у майбутньому грошових сум, до яких відповідач не має жодного відношення ні за якими борговими зобов'язаннями.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, взявши в борг кошти, не повернула їх у встановлений строк, чим порушила права позивача, передбачені ст.1046, 1049, 1050 ЦК України, які підлягають захисту, а тому на користь останньої необхідно стягнути борг за договором позики, з урахуванням суми коштів добровільно сплачених відповідачем в рахунок погашення боргу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, так як він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до тексту розписки 23 червня 2012 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, зі змісту якої вбачається що останні взяли у ОСОБА_3 139 100 грн. (а.с. 119)

Згідно розписки, на яку посилається позивач, як підставу виникнення правовідносин з договору позики відповідач повинна була повернути борг до 01 вересня 2013 року.

Наведені обставини підтверджуються оригіналом розписки ОСОБА_2, які до дня розгляду справи в суді апеляційної інстанції знаходилися у позивача (а.с. 119)

Відповідач ОСОБА_2 борг, згідно договору позики не повернула а отже, свої зобов'язання не виконала, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції та дослідженим оригіналом зазначеної розписки (а.с. 119). Винятком є часткове повернення позики за борговою розпискою від 07.09.2013 року, згідно якого ОСОБА_2 07.09.2013 року, повернула грошові кошти у сумі - 10 000 грн.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини за договороми позики, то відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України угода про позику є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. У вказаних угодах про позику зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку взяв в борг відповідач, особистий підпис боржника.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони кредитора певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Надана суду боргова розписка містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі у визначений строк визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей, що передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Ст. 10 ч.2 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині того, що відповідач не має жодного відношення ні за якими борговими зобов'язаннями та того, що про існування договору позики від 23.06.2012 року вона не знала а розписка написане не нею, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заявили клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, з метою встановлення ОСОБА_2 чи іншою особою виконаний підпис на розписці від 23.06.2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року, клопотання ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 було задоволено, по справі призначено судову - почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання "Чи виконаний підпис в розписці від 23.06.2012 року про отримання від ОСОБА_3 грошей у борг ОСОБА_2, чи іншою особою?". Проведення якої було доручено експертам Дніпропетрововського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Дніпропетровськ, вул. Небережна Леніна, 17). Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача у справі ОСОБА_2 Провадження по справі було зупинено до отримання висновків експертів.

02 квітня 2015 року за вх. № 1775 від експертної установи на адресу апеляційного суду надійшов лист, в якому зазначалось у зв'язку з не проведенням оплати експертне провадження закрито без виконання судової почеркознавчої експертизи.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, яке було призначене після відновлення провадження, відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно та належним чином повідомленою, про що свідчить телефонограма № 337 від 03.04.2015 року, в судове засідання не з'явилась.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України визначено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що відповідачу ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи роз'яснялись положення ст.. 146 ЦПК України, колегія суддів до наведених тверджень відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не має жодного відношення до боргового зобов'язання а саме до розписки від 23.06.2012 року про отримання нею грошей від ОСОБА_3, ставиться критично та відхиляє їх, як недоведені.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, факт часткового погашення ОСОБА_2 17.09.2013 року суми боргу у розмірі 10 000 грн. вказує на те, що відповідач визнала борг.

Таким чином, не визнання відповідачем боргу, розцінюється судом як ухилення від виконання договорів позики. Крім того слід зазначити, що відповідач з часу укладення договору позики і до розгляду справи судом з зустрічним позовом, про визнанням договору позики недійсним до суду не зверталась.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідача не було належним чином повідомлено, про час та місце розгляду справи та про існування даної справи, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена за встановленим місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1, яка була отримана нею 17.01.2014 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 18) Крім того в матеріалах справи наявна заява про переніс розгляду справи від 11.03.2014 року яка підписана ОСОБА_2, підстав вважати що дана заява підписана не відповідачем, колегія суддів не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

За таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: