РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників органу опіки та піклування Вареник Я.Є.,

прокурора Мельник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав на малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 кору народження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживав спільно з відповідачкою у цивільному шлюбі з 2006р. У 2008році ОСОБА_2 народила доньку. Реєстрація народження була здійснена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Після народження доньки вони продовжували проживати спільно до кінця 2009 року. Згодом відповідачка пішла, дитина залишилася проживати з ним. З того часу ОСОБА_2 донькою взагалі не цікавилася, не відвідувала її за місцем проживання, не відвідувала дитячий садок і школу, участі у вихованні дитини не приймала, не надавала матеріальної допомоги, не цікавилася її здоров'ям, життям. Для повного представлення інтересів неповнолітньої дитини він звернувся до суду з позовом про визнання свого батьківства. Рішенням суду від 05.04.2013р. було встановлено його батьківство. З часу народження дитини і до цього часу він виконує батьківські обов'язки, піклується про доньку. Оскільки мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просить позбавити її батьківських прав на доньку.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Суду додатково пояснив, що за домовленістю з відповідачкою дитина стала проживати з ним. Ніяких перешкод у спілкуванні доньки з матір'ю він не чинив, навпаки іноді сам возив доньку до матері. ОСОБА_4 бажає спілкуватися з мамою, страждає від того, що мати не приділяє їй належної уваги. Відповідачка жодного разу не відвідала дитину ні у дитячому садку, ні у школі, не приходила на спортивні змагання до доньки. Він звертався до відповідачки з проханням надати йому згоду на виїзд дитини за межі України до Росії через військові дії в України, але вона відмовила йому.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що після того, як вони у 2010 році розійшлися з чоловіком, дитина залишилася проживати з нею. Матеріально було дуже важко, оскільки крім державної допомоги на дитину, інших доходів у неї не було. Їй довелося влаштуватися на роботу. Вони домовилися з позивачем, що донька буде жити з ним. Вона виїхала за межі міста на три роки на заробітки, але продовжувала спілкуватися з донькою. Останній рік вона живе в м. Бердянськ, але відповідач почав перешкоджати їй у спілкуванні з дитиною. Вона любить свою доньку, бажає займатися її вихованням, бачитися з донькою. Вважає, що відповідач вирішив позбавити її батьківських прав, оскільки вона відмовила відповідачу надати згоду на вивезення дитини до Росії.

Представник органу опіки та піклування проти задоволення позову заперечує. Посилаючись на висновок органу опіки та піклування, суду пояснила, що на підставі наданих пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_5 комісією було одноголосно вирішено, що підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав не має, оскільки з боку позивача іноді чиняться перешкоди для спілкування матері з донькою. Відповідачка має бажання виконувати свої батьківські обов'язки. З малолітньою ОСОБА_4 було проведено бесіду в ході якої дівчинка розказала, що живе з папою і тіткою ОСОБА_5. Навчається у школі, відвідує гуртки боротьби, акробатики та танців. Додому після занять її водить папа. Маму вона дуже любить , але бачить рідко. Бажає частіше бачитися з мамою. Тобто дитина бажає спілкуватися з матір. Просить, в інтересах дитини, відмовити у задоволенні позову.

Прокурор Мельник М.М. заперечує проти позову, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, відповідачка має бажання виховувати доньку, дитина також підтвердила своє бажання спілкуватися з матір'ю. А тому, саме в інтересах дитини, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони у справі проживали у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилася донька ОСОБА_4. З 2010 року вони припинили спільне проживання. Донька залишилася з матір'ю, а згодом, за домовленістю сторін, стала проживати з позивачем ОСОБА_1 За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 05.04.2013р. ОСОБА_1 було визнано батьком ОСОБА_4.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що після того, як дитина стала проживати з ним, матір ніякої участі у виховані дитини не бере, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться донькою, не відвідує її. Але у судовому засіданні позивач зазначив, що відповідачка дзвонить, цікавиться донькою. На її прохання, він привозив доньку до неї. Але ніякої матеріальної допомоги вона на утримання доньки не надає. Відповідачка відмовила також у видачі згоди на виїзд дитини до Росії.

Допитані у судовому засіданні свідки позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суду показали, що ОСОБА_4 живе з батьком майже 5 років. Мати дитиною не цікавилася, не відвідувала ні дитячий садок, ні школу, матеріальної допомоги не надавала. Іноді ОСОБА_2 дзвонила, просила привезти доньку до неї. ОСОБА_4 хоче, щоб мати частіше приходила до неї.

Свідки відповідачки ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду показали, що позивач останнім часом перешкоджає позивачці спілкуватися з донькою, настроює дитини проти матері, шукає різні відговори щоб не пустити дитину до матері.

З пояснень позивача вбачається також, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав необхідно йому для того, щоб в подальшому ніколи не звертатися до відповідачки з питань отриманням від неї будь-яких дозволів щодо виховання дитини, які можуть виникнути в майбутньому.

Позивач не надав суду переконливих доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача буде позитивним результатом у долі дитини.

Вислухана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 суду пояснила, що маму вона любить, спілкується з нею і хоче надалі спілкуватися і бачитися.

Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування у якому зокрема зазначено, що під час бесіди з малолітньою ОСОБА_4, остання розказала, що живе з папою і тіткою ОСОБА_6. Навчається у школі, відвідує гуртки боротьби, акробатики та танців. Додому після занять її водить папа. Маму вона дуже любить, але бачить рідко. Бажає частіше бачитися з мамою. Суд розцінює це, як бажання дитини мати матір і спілкуватися з нею.

Сімейний кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов'язок батьків на виховання дитини та її розвиток.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини.

Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду переконливих доказів винної поведінки та свідомого ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї доньки, і, як наслідок, застосування до неї на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.164 СК України, ст. 10,15,57-61, 208, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя:І. П. Прінь