Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/9245/14-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 22 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Пріма Ніна Василівна, про розірвання договору довічного утримання

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2015 року

встановила:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 01 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною, зареєстрований у реєстрі за №5117.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що суд не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконував умови договору.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч.1 ст.749, ст.751 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.12.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність відповідача 1/2 частину належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався довічно повністю утримувати ОСОБА_1, а саме: забезпечувати його житлом, харчуванням, ліками та необхідною матеріальною допомогою та медичною допомогою; надавати побутові послуги: прибирати квартиру, придбавати продукти харчування. Розмір матеріального забезпечення визначено сторонами в сумі 100 грн щомісячно, з урахуванням індексації в порядку, встановленому законом (а.с.5).

За п.1 ч. 1 ст.755 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором довічного утримання ОСОБА_2 подав до суду копії фіскальних чеків про відправлення грошових переказів ОСОБА_1 за вересень-грудень 2014 року в розмірі 100 грн щомісяця, копії фіскальних чеків про придбання ліків у 2011 та 2014 роках на загальну суму 1051 грн., придбання продуктів харчування за квітень-липень 2014 р., копії квитанцій про оплату комунальних послуг за липень-вересень 2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував про придбання відповідачем для нього ліків та продуктів харчування. Пояснив, що будь-які зобов'язання за договором довічного утримання з моменту його укладення по теперішній час ОСОБА_2 не виконує. Всім необхідним забезпечував себе сам, самостійно оплачував комунальні послуги. Коли хворів та перебував в лікарні на стаціонарному лікуванні, відповідач двічі його відвідував та фотографував, але допомоги від нього не отримав. Після того, як подав до суду позов, ОСОБА_5 щомісяця переказував йому по 100 грн, але від отримання грошових коштів він відмовлявся.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які працюють листоношами, пояснили суду, що неодноразово на прохання позивача за його кошти вони купляли йому продукти харчування та ліки, оплачували комунальні послуги, прали одяг. Позивач сам готував їжу та прибирав у квартирі. Окрім позивача та його дружини в квартирі нікого не бачили. ОСОБА_1 жалівся на внука, що не допомагає, хоча за договором зобов'язався утримувати його.

Свідок ОСОБА_8, яка є дочкою позивача, також стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 не виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання. Про це їй відомо зі слів батька. Коли позивач перебував на стаціонарному лікуванні всі ліки оплачувала сама.

Задовольняючи позовні вимоги, суд правильно виходив з вимог ст.ст. 744, 749, 755 ЦК України та дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено суду про належне виконання ним зобов'язань за договором довічного утримання.

Кошти на матеріальне забезпечення позивача, на що посилається апелянт, переказувалися ОСОБА_2 лише після подачі позову про розірвання договору та без врахування індексації, а тому не свідчать про належне виконання відповідачем умов договору.

Що стосується чеків на придбання ліків та продуктів харчування, про що також зазначається в апеляційній скарзі, то суд дав їм належну оцінку та обґрунтовано не взяв до уваги, пославшись на те, що самі по собі вони не свідчать про те, що ліки та продукти харчування придбавались саме для ОСОБА_1

Посилання апелянта на покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів до уваги не бере.

Так, з пояснень свідка ОСОБА_9 видно, що про виконання відповідачем зобов'язань за договором довічного утримання їй відомо зі слів батьків відповідача, які зацікавлені в розгляді справи. Покази ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо приготування відповідачем їжі, придбання ліків та продуктів харчування не є належними доказами виконання ОСОБА_2 умов договору. Самі ж свідки суду пояснили, що неодноразово заходили до квартири АДРЕСА_1 однак, жодного разу ОСОБА_1 там не бачили. Зі слів відповідача той знаходився на дачі. Про те, що ОСОБА_2 готував їжу, купляв ліки та продукти харчування для позивача їм відомо зі слів відповідача.

Пояснення свідка ОСОБА_8 щодо розміру понесених нею витрат на лікування позивача не мають правового значення для вирішення даного спору, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів до уваги також не бере.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: