Справа № 199/3573/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Завгородній Л.В.

За участю позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

співвідповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2, до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, співвідповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння № 299а по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську та земельної ділянки площею 0,1000 Га за цією ж адресою в порядку спадкування за заповітом після її матері ОСОБА_5, яка померла 05 листопада 2013 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус відмовився видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки за вказаною адресою за обліками БТІ зареєстровано два домоволодіння.

Позивачка ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Ухвалою суду від 16 липня 2015 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 в суді проти задоволення позовних вимог не заперечила, однак пояснила, що заперечує проти визнання за позивачкою права власності на домоволодіння саме з такою нумерацією.

ОСОБА_4, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила. За ухвалою суду справа розглянута за її відсутності.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 8), 05 листопада 2013 року померла ОСОБА_5.

З довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (т. 1 а.с. 7) вбачається, що останній на момент смерті належало домоволодіння № 299а по вул. Житомирській м. Дніпропетровська.

До позову додана копія Державного акту про право власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 16), за яким померлій на праві власності також належала земельна ділянка площею 0,1000 Га за тією ж адресою, призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли в тому числі належні померлій домоволодіння та земельна ділянка.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_5 за життя видала заповіт (т. 1 а.с. 6), посвідчений 17 березня 2011 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла позивачці ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2.

Зазначений заповіт за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 1 а.с. 103-105) на час смерті ОСОБА_5 був чинним.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З копії спадкової справи до майна ОСОБА_5 вбачається, що як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 своєчасно 09 квітня 2014 року подали до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 100).

13 серпня 2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а.с. 189), за якою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельну ділянку та житловий будинок, оскільки за вказаною адресою зареєстровано дві інвентарні справи, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину без порушення прав власності інших осіб.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що за довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (т. 1 а.с. 7) станом на 31.12.2012 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Житомирська, 299а значиться дві інвентарні справи. Згідно першої право власності зареєстроване за ОСОБА_5 Згідно другої право власності зареєстроване за ОСОБА_8 та ОСОБА_4 по 1/2 частці за кожною.

ОСОБА_8 померла 11 липня 2009 року (т. 2 а.с. 90).

Після її смерті до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися співвідповідачі ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 89) та ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 94).

До цього часу свідоцтво про право на спадщину жодному зі спадкоємців не видане.

Судом досліджені копії інвентаризаційних справ на зазначені домоволодіння та встановлено, що вони оформлені на фактично різні домоволодіння та з різних підстав.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Суд виходить з того, що визнання права власності на спадкове майно, про яке просить позивачка, є неналежним способом захисту, оскільки при цьому будуть порушені зареєстровані права власників іншого домоволодіння з такою ж адресою.

Судом позивачці під час судового розгляду неодноразово розяснювалося, що подальша реалізація її спадкових справ через нотаріальну процедуру можлива після впорядкування нумерації домоволодінь, що є компетенцією органів місцевого самоврядування. Однак позивачка своїми правами розпорядилася на власний розсуд, звертатися до відповідного органу місцевого самоврядування з питання впорядкування нумерації не побажала, обґрунтовуючи свою позиції тим, що їх домоволодінню номер 229а наданий правильно, а співвідповідачам неправильно.

Впорядкування нумерації домоволодінь не є цивільно-правовим спором та не віднесене до компетенції суду.

Оскільки на цей час відсутні перешкоди для впорядкування нумерації домоволодінь через адміністративну процедуру органом місцевого самоврядування та подальшого одержання позивачкою в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, право позивачки не підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно, і у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Понесені позивачкою судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2, до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, співвідповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :