Справа № 1309/9120/12
УХВАЛА

22 квітня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарях Кіптіла В.М., Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження,

встановив:

ОСОБА_1 23.01.2015 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 44540760 з виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року про зобовязання ОСОБА_3 усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязати названого державного виконавця вчинити всі передбачені законом виконавчі дії для виконання вказаного рішення суду за місцем виконання даного судового рішення по вул.Донцова, 23/4 у м.Львові. Свої вимоги мотивує тим, що виконавчі дії проведені з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова є безпідставною, винесена передчасно, оскільки судове рішення по даний час залишається невиконаним. Зазначає, зокрема, що державним виконавцем Сидій О.В. виконавчі дії на виконання рішення суду від 20.02.2013 року вчинялися не за місцем виконання даного судового рішення, яким, згідно ухвали про розяснення рішення від 13.01.2015 року, є місце проживання батька: м.Львів, вул.Донцова, 23/4, а за місцем проживання боржника ОСОБА_3: м.Винники, вул.Винна Гора, 12/5, що на його думку, є порушенням вимог ч.2 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження». Також у поданій скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк звернення до суду на оскарження вказаної постанови, з покликанням на те, що тільки після винесення 13.01.2015 року ухвали Залізничного районного суду м.Львова про розяснення судового рішення від 20.02.2013 року йому стало достеменно відомо про те, що виконавчі дії у ВП № 44540760 вчинені з грубим порушенням встановленого порядку і дане виконавче провадження закінчено неправомірно.

В судовому засіданні заявник вимоги, викладені у скарзі підтримав, покликаючись на мотиви таких, які просить задовольнити. Відмітив, що про законність закриття виконавчого провадження, про порушення його прав, як стягувача, він дізнався лише з ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 13.01.2015 року про розяснення судового рішення, а тому вважає, що строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2014 року ним пропущено з поважних причин і цей строк підлягає поновленню.

Головний державний виконавець Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечив та зазначив, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2014 року винесена без порушень закону, є підставною, оскільки рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року виконано, при здійсненні виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_3 не чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4, що стверджується актами державного виконавця. Також він вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення із скаргою до суду без поважних причин.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти скарги заперечила та пояснила, що не чинить жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою, проте сама дитина не бажає бачитись і зустрічатись з батьком.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року (а.с. 79-80) вирішено зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. пятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька (АДРЕСА_1); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочину з батьком.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 18.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 05.08.2014 року Залізничним районним судом м.Львова на підставі вказаного рішення суду, 29.08.2014 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження №44540760 (а.с. 163-165).

14.10.2014 року державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням рішення суду (а.с. 147-148).

23.01.2015 року року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною і скасування вказаної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 44540760, так як вважав, що вона є неправомірною і передчасною, а також просив суд поновити строк на оскарження постанови, оскільки йому достеменно стало відомо про порушення його прав, як стягувача у виконавчому провадженні, з ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 13.01.2015 року про розяснення судового рішення від 20.02.2013 року.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як встановлено в судовому засіданні, державним виконавчем ОСОБА_2 14.10.2014 року сторонам виконавчого провадження, в тому числі стягувачу ОСОБА_1 надіслано копії оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с. 146).

Зазначений лист державного виконавця Вихованок Р.С. отримав особисто 20.10.2014 року, що підтверджено результатами пошуку даних відправлення за штрихкодовим ідентифікатором на веб-сайті Укрпошти (а.с. 153) і проти чого не заперечив в суді сам ОСОБА_1

Отже, ОСОБА_5 20.10.2014 року дізнався про те, що державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, скаргу до суду ОСОБА_1 подав лише 23.01.2015 року, тобто більш ніж через три місяці після того, коли він дізнався про постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2014 року.

Між тим, ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду із скаргою він пропустив з поважних причин, покликаючись на те, що йому достеменно стало відомо про порушення його прав з ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 13.01.2015 року про розяснення судового рішення від 20.02.2013 року.

Згідно розяснень, даних в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Так, відповідно до положень ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» щодо оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження, суд вважає, що оскільки у цьому Законі не зазначено, з якої дати повинен відраховуватися десятиденний строк на подання скарги про закінчення виконавчого провадження, то строк звернення до суду необхідно визначати відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України, тобто десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч.2 ст.72 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Частиною 1 ст.73 ЦПК України передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_1 знав про порушення свого права, отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження 20.10.2014 року, та не скористався правом на подачу скарги в десятиденний строк, відповідно до ст.385 ЦПК України, суд вважає, що заявник пропустив строк звернення до суду без поважних причин.

Доказів поважності пропуску десятиденного строку звернення до суду заявником не надано, а також їх не встановлено судом.

При цьому, суд критично оцінює покликання ОСОБА_1 на те, що йому стало відомо про порушення його прав з ухвали суду від 13.01.2015 року про розяснення судового рішення, і вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.

Як безспірно встановлено судом, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 20.10.2014 року. В постанові розяснено, що вона може бути оскаржена до відповідного суду в десятиденний строк з моменту її одержання.

Дійсно, 13.01.2015 року Залізничним районним судом м.Львова було задоволено заяву ОСОБА_1 від 15.11.2014 року і винесено ухвалу про розяснення рішення суду від 20.02.2013 року, зокрема, щодо розяснення місця виконання рішення суду (а.с. 117).

Разом з тим, як видно із протоколу оперативної наради від 29.10.2014 року щодо обговорення фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 щодо виконання Личаківським ВДВС Львівського МУЮ виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду від 20.02.2013 року (а.с.154-155), заявник ОСОБА_1 на цій нараді стверджував, що рішення суду не виконано головним державним виконавцем Сидій О.В., тобто вже на той час повідомляв про порушення його прав, що і було предметом проведення такої наради. При цьому, за результатами наради вирішено розяснити заявнику положення ст.ст. 12, 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця з питань виконавчого провадження.

Крім цього, із наданої державним виконавцем Сидій О.В. винесеної ним постанови від 20.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 19.11.2014 року звертався із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 1309/9120/12, виданого Залізничним районним судом м.Львова 05.08.2014 року, подавши при цьому копію цього виконавчого документу. У прийнятті до провадження виконавчого документа і у відкритті виконавчого провадження було відмовлено (а.с. 173-174).

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 достовірно знав про порушення свого права задовго до винесення ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 13.01.2015 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк на звернення до суду на постанову держаного виконавця про закінчення виконавчого провадження, поважних причин пропуску цього строку судом не встановлено, суд вважає за необхідне залишити скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 385 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 14.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження №44540760 з виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.