Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Рожина Ю.М., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Модена» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року по справі за позовом приватного підприємства «Модена» до Золочівської міської ради Львівської області, Головного Управління Державного казначейства України у Львівській області,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в зв»язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі, ПП «Модена» покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, а підставою - заподіяння її злочином. Виходячи з цього, сплив строків позовної давності слід вираховувати з моменту встановлення злочинності діяння та розміру заподіяних ним збитків.

Стверджує , що злочинність дій міського голови м.Золочів ОСОБА_1 доведена лише 12.03.2014 року ухвалою Бродівського районного суду Львівської області, якою кримінальне провадження від 13 березня 2013 року відносно ОСОБА_1 закрито з нереабілітуючих підстав, а тому саме з цього часу, а не раніше, стало відомо про порушення прав підприємства конкретною особою і з»явились підстави для звернення до суду.

Доводить, що ОСОБА_1 визнав себе винним і надав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, чим вчинив дії, що свідчать про визнанням ним боргу та іншого обов»язку, що перервало перебіг строку позовної давності в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України.

________________________________________________________________________________

Справа № 570/5802/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц/787/1513/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Вказує, що на момент зазначеного судом першої інстанції початку перебігу позовної давності, 08.08.2011 року, тобто дати ухвалення рішення господарським судом про відмову в позові, цих приводів і підстав для звернення до суду не існувало. Лише після закінчення господарського процесу ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.365 КК України за перевищення своїх службових повноважень по укладанню договорів підряду з ПП «Модена» на виконання капітальних ремонтів покрівель житлових будинків в м. Золочів Львівської області.

Покликаючись на п.п.7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 року додатково доводить, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Суд роз»яснює цивільному позивачеві право пред»явити позов в порядку цивільного судочинства.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані / пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із зазначеним позовом, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 256, 267 ЦК України перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався 08 серпня 2011 року, а позов подано у грудні 2014 року.

Проте, з такими висновками районного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 серпня 2010 року між Золочівською міською радою в особі міського голови ОСОБА_1 та ПП «Модена» укладено договори підряду на виконання капітальних ремонтів покрівель житлових будівель № 12-р на суму 21 400 гривень по вул. Мазепи,1а , № 16-р на суму 22 135 гривень по вулиці Січових Стрільців, будинок № 26В, № 15-р на суму 65 708 гривень по вул.Крилова, будинок № 29 в м.Золочеві Львівської області.

Пунктом 3.2 вищезазначених договорів встановлено, що розрахунок за виконані роботи по чинним договорам проводиться замовником згідно форм КБ-2, КБ-3, а п.3.3 встановлено, що розрахунок за виконані роботи проводиться не пізніше п»яти днів після завершення підрядником робіт згідно форми КБ-2,КБ-3.

Встановлено, що на підставі актів від 03 листопада 2010 року приймання виконаних будівельних робіт замовник прийняв виконані роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул.Мазепи,1а в м.Золочеві на суму 18 192 гривні /а.с.8/, по вул. Крилова, 29 на суму 62 526 гривень/а.с.21-24/, по вул.Січових Стрільців, 26в на суму 21 347 гривень./а.с.36-38/

Таким чином, позивач свої обов»язки за договорами підряду виконав в повному обсязі. Відповідач порушив умови договору, вартість виконаних робіт не оплатив, тобто між сторонами існували договірні відносини.

Відповідальність за шкоду, завдану порушенням договірного зобов»язання передбачена Главою 51 ЦК України, зокрема ст.ст. 610, 611 ЦК України.

Повноваження, в межах яких має діяти міський голова, передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.08.2011 року у задоволенні позовних вимог ПП «Модена» до Золочівської міської ради повністю відмовлено, оскільки договірні зобов»язання підряду, які виникли між сторонами, не наділені ознаками бюджетних зобов»язань, оскільки міський голова ОСОБА_1, який на момент укладення спірних договорів перебував у статусі розпорядника бюджетних коштів, спричинив виникнення зобов»язання без відповідних бюджетних асигнувань./а.с. 130-134/.

13.03.2013 року відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.365 КК України та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, а ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 12.03.2014 року вказане кримінальне провадження закрито у зв»язку із набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння./а.с.46/

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 ЦК України.

Частиною першою ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд першої інстанції повинен був з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи / за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності/, в інтересах яких заявлено вимоги.

Із тексту позовної заяви вбачається, що позов пред»явлено з підстав, які визначені ст.1174 ЦК України, що передбачає відповідальність за не договірну шкоду.

За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Покладання обов»язку відшкодувати шкоду на орган державної влади або орган місцевого самоврядування пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює волю цього органу, тобто орган державної влади або місцевого самоврядування реалізовує своє право дієздатності через дії працівників.

Приписи вказаної статті є спеціальною нормою, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

Таким чином, на думку судової колегії, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Виходячи з положень ст. ст. 15, 16 ЦПК України та ст. 17 КУпАП вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади або органів місцевого самоврядування віднесено до компетенції адміністративних судів.

Оскільки рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного, а зазначений факт може бути встановлений в порядку адміністративного судочинства, доводи апеляційної скарги про заподіяння позивачеві майнової шкоди органом місцевого самоврядування колегія суддів взяти до уваги не може.

Всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивач не надав доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та яким чином відповідач порушив його права.

Факт неправомірного характеру дій міського голови під час укладення договорів підряду не підлягає встановленню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, в порядку ст.309 ЦПК України, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким в позові відмовлено з підстав пропуску позовної давності та ухваленню нового рішення про відмову у позові з підстав необґрунтованості позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Модена» - задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року у справі за позовом приватного підприємства «Модена» до Золочівської міської ради Львівської області, Головного Управління Державного казначейства України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином- скасувати.

В позові приватному підприємству «Модена» відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: Ю.М. Рожин

С.С. Шимків