АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2779/15 Справа: № 619/5482/14-ц Категорія: "договірні правовідносини" Головуючий 1 інстанції: Болибок Є.А. Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ "Дельта банк" звернулося до суду з названим позовом, в обґрунтування якого позивач зазначав, що 27 травня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір № 001-20519-270513 , відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. Належним чином взятих на себе зобов'язань за цим договором відповідач не виконала та станом на 15 серпня 2014 року вона має заборгованість в сумі 14849 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 6049 грн., простроченого тіла кредиту в розмірі 3900 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 4900 грн. У зв'язку з цим позивач просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідача на свою користь.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14849 грн. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій оскаржує рішення Дергачівського районного суду Харківської області про задоволення позовних вимог ПАТ "Дельта банк", посилаючись на те, що при його винесенні судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта банк" у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за укладеним кредитним договором зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту, сплати процентів та інших передбачених договором платежів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованості в розмірі 14849 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з кредитного договору №001-20519-270513 від 27.05.2013 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" надало ОСОБА_2 грошові кошти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що встановлено ст.526 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином виконувала свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів суду не надано.

На аркуші справи 9 міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 15 серпня 2014 року.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, встановивши, що взятих на себе за укладеним 27 травня 2013 року з ПАТ "Дельта банк" кредитним договором зобов'язань ОСОБА_2 не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за вказаним договором та задовольнив відповідний позов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір із відповідачем укладено не було, у зв'язку з чим сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов, в тому числі і строку повернення кредиту, не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються наступними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до заяви (пункт 1.6) № 001-20519-270513 від 27 травня 2013 року ОСОБА_2 підтвердила та надала згоду, що моментом укладення договору на умовах, описаних у заяві та в Правилах банку, вважається дата відкриття банком рахунку, визначеного у п.2.1 ч.2 цієї пропозиції (пункт 2.1 заяви, а.с.3).

У п.3 заяви ОСОБА_2 просить встановити в момент укладення або протягом дії договору ліміт кредитної лінії на строк користування цим лімітом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 100000 грн.

У п.1.6 зави зазначено, що всі умови взаємовідносин з банком з приводу відкриття та обслуговування рахунку, по відкриттю кредитної лінії у розмірі 10000 та картки визначені в Правилах банку (а.с.3).

У пункті 11 вказаної заяви ОСОБА_2 підтвердила, що 27 травня 2013 року отримала картку НОМЕР_1 та ПІН до неї.

У відповідності до п.2.5 ч.3 заяви відповідач до підписання пропозиції була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

На а.с.4-7 знаходяться тарифи, умови кредитування, на яких стоїть підпис ОСОБА_2, що підтверджує, що вона була ознайомлена з ними.

Таким чином, при вирішенні спору судом першої інстанції не було порушено норм матеріального та процесуального права, рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді