Справа № 157/575/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/1379/15 Категорія: 69 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представників заінтересованих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, Міністерство праці та соціальної політики України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою заінтересованої особи Міністерства оборони України на рішення Камінь-Каширського районного суду від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що 05 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу у них народилося двоє дочок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У травні 2014 року її чоловік ОСОБА_6 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 454/2014 від 06 травня 2014 року виїхав добровольцем у район проведення антитерористичної операції, де 01 червня 2014 року був зарахований до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 на посаду стрільця помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, що підтверджується довідкою № 0624 від 30 червня 2014 року, виданою командиром вказаної військової частини.

З моменту зарахування ОСОБА_6 брав участь у бойових діях під час антитерористичної операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 21 липня 2014 року він був поранений осколком міни, внаслідок чого загинув. Факт загибелі ОСОБА_6 як військовослужбовця Збройних Сил України підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть № 138 від 22 липня 2014 року, згідно з яким його смерть настала у полі біля м. Луганська, причина смерті вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла; витягом з протоколу № 2131 від 30 липня 2014 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, з якого вбачається, що вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла, яка стала причиною смерті солдата ОСОБА_6 21 липня 2014 року, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; витягом з наказу № 46 від 17 серпня 2014 року військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у п. 8 якого зазначається, що солдата ОСОБА_6 , стрільця помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, який загинув 21 липня 2014 року у результаті вогнепальної вибухової травми з розтрощенням частин тіла у полі біля м. Луганська (поранений осколком міни після вибуху), виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, смерть пов`язана з виконанням обов`язків.

У зв`язку із загибеллю її чоловіка ОСОБА_6 як військовослужбовця вона зверталася до Міністерства оборони України з проханням надати їй одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/-2259 від 10 грудня 2014 року їй було відмовлено у виплаті з тих підстав, що чоловік перебував у зоні антитерористичної операції як доброволець і не був призваний на військову службу, а тому до військовослужбовців не належить.

Враховуючи викладене, просила встановити факт загибелі ОСОБА_6 , уродженця с. Тоболи, як військовослужбовця, солдата, стрільця помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції. Встановлення цього факту необхідно їй для визнання членів сім`ї загиблого особами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 13 липня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено встановити факт загибелі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області, солдата, стрільця, помічника гранатометника 2 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України як військовослужбовця під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції.

В апеляційній скарзі заінтересована особа Міністерство оборони України просить скасувати це рішення і закрити провадження у справі, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області (а. с. 5).

Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Тоболівською сільською радою ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце смерті Україна, Луганська область, місто Луганськ (а. с. 8).

Указом Президента України № 365/2015 від 27 червня 2015 року «Про відзначення державними нагородами України» за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі солдата ОСОБА_6 посмертно нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (а. с. 58).

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, солдат - це військове звання, категорія рядового складу військовослужбовців.

Статутом відзнаки Президента України ордена «За мужність», затвердженим Указом Президента України від 21 серпня 1996 року № 720/96, передбачено, що відзнакою Президента України орденом «За мужність» нагороджуються військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи за особисту мужність і героїзм, виявлені при рятуванні людей, матеріальних цінностей під час ліквідації наслідків стихійного лиха, пожеж та інших надзвичайних обставин, у боротьбі зі злочинністю, а також при виконанні військового, службового, громадянського обов`язку в умовах, пов`язаних з ризиком для життя.

Згідно з довідкою командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 червня 2014 року № 0624 ОСОБА_6 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України № 454/2014 від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» (а. с. 9), а згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2131 від 30 липня 2014 року (а. с. 12) та витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 серпня 2014 року (а. с. 13) солдат ОСОБА_6 був стрільцем - помічником гранатометника 2 відділення охорони 3 взводу охорони 1 роти охорони, причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 стала вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла у полі бою біля м. Луганська (поранений осколком міни після вибуху), травма і причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , необхідно їй для визнання членів родини ОСОБА_6 особами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однією з правових підстав апеляційного оскарження рішення суду Міністерство оборони України зазначило порушення судом норм процесуального права, а саме ч. 6 ст. 235 ЦПК України, згідно з якою, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При цьому апелянт вказує, що ОСОБА_1 зверталася до Міністерства оборони України з проханням виплатити одноразову грошову допомогу, однак їй було у цьому відмовлено, відтак між вказаними особами вник спір про право.

Однак такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту загибелі її чоловіка ОСОБА_6 в зоні АТО як військовослужбовця під час бойових дій необхідне для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3552-ХІІ).

Відповідно до абзаців 8, 14 пункту 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 3552-ХІІ чинність цього Закону поширюється, зокрема на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. До членів сім`ї загиблих військовослужбовців належать, зокрема один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Статтею 15 Закону № 3552-ХІІ встановлено перелік пільг особам, на яких поширюється чинність цього Закону, а саме: безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; безплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування та цілий ряд інших.

Ніякого спору з приводу реалізації положень зазначеного Закону між заявником та іншими особами немає. Тому відсутні законні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Що стосується відмови Міністерства оборони України у виплаті заявнику одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то з огляду на вищенаведене дана обставина сама по собі не може бути підставою для відмови у встановленні факту, що має юридичне значення, про який просить ОСОБА_1 .

Крім того, сам апелянт у своїй скарзі зазначає, що вказана відмова є предметом розгляду окружного адміністративного суду міста Києва.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 повідомила, що на даний час одноразова грошова допомога, передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» їй виплачена Міністерством оборони України у повному обсязі, що представником цього Міністерства не заперечується. Відтак спір про право відсутній.

Інша частина доводів апеляційної скарги зводиться до того, що ОСОБА_6 не був призваний на військову службу в порядку, встановленому ч. ч. 3, 5 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак відсутні підстави вважати його загиблим військовослужбовцем.

Однак ці доводи Міністерства оборони України також є неспроможними.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, серед інших, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»). Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2233-ХІІ) зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Частина 3 ст. 1 Закону № 2233-ХІІ, на яку посилається апелянт, містить перелік складових військового обов`язку, до яких відносяться підготовка громадян до військової служби, приписка до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Отже поняття військового обов`язку є значно ширшим, ніж проходження військової служби. З цього випливає, що правовий статус військовослужбовця особа набуває саме при проходженні військової служби, а не у зв`язку з обов`язковим виконанням усіх перелічених складових військового обов`язку.

Визначення поняття «військовослужбовець» наведено у ст. 9 Закону № 2233-ХІІ, згідно з якою військовослужбовці особи, які проходять військову службу.

Проходження військової служби ОСОБА_6 у Збройних силах України і його загибель у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби підтверджується всією сукупністю наявних у справі і наведених вище доказів, які апелянт не спростував.

Той факт, що ОСОБА_6 вступив до лав Збройних сил України не у зв`язку з призовом на військову службу (як стверджує Міністерство оборони України), а в результаті добровільного волевиявлення на виконання свого конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, її суверенітету і територіальної цілісності, не може бути підставою для позбавлення його правового статусу військовослужбовця.

Крім того, в суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 подала довідку Сватівського районного військового комісаріату від 05 серпня 2015 року № 1334 про те, що ОСОБА_6 був призваний на військову службу під час мобілізації 15 червня 2014 року Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області відповідно до Указу Президента України № 454 від 06 травня 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Міністерства оборони України відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду від 13 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: