Справа № 459/686/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1511/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради про звернення стягнення на квартиру та виселення.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 600 (шістсот) грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Не погоджується з висновком суду про те, що ПАТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем у справі, оскільки довіреністю від «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнест №1 ПИ-ЕЛ-СІ» передбачено представляти інтереси компанії як від її так і від свого імені. Покликається на те, що суд порушив такі норми та принципи процесуального права як рівність перед законом і судом (ст. 5 ЦПК України), змагальність сторін (ч. 3 ст. 10 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 вересня 2006 року між ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на підставі якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 30 931, 93 доларів США зі сплатою 12% річних до 28 вересня 2021 року.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань, 27 вересня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру, яка ним була придбана в цей же день на підставі договору купівлі - продажу і знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 допустив порушення умов кредитного договору в частині невиконання свого обов'язку по сплаті щомісячних платежів (тіло кредиту, проценти та комісія) у розмірах та в строки, визначені кредитним договором та додатками до нього, що відповідно до умов кредитного договору, є підставою для звернення банку з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих у встановленому договором порядку процентів за користування кредитом та винагороди банку (комісії) із сплатою пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 30.01.2014 року загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становив 72427, 23 доларів США, з якої: 26190,22 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 18133,85 доларів США - заборгованість за процентами, 2773,68 доларів США - заборгованість по комісії, 25329,48 доларів США - пеня.

Судом першої інстанції встановлено розмір заборгованості за кредитним договором. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на квартиру та виселення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подання ПАТ КБ "Приватбанк" позову про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" вже не були іпотекодержателями квартири за адресою: АДРЕСА_1, а таким було "Юкрейн Мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ" на підставі договору купівлі - продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечні кредити. А відтак ПАТ КБ "Приватбанк" є неналежним позивачем по справ, і вони не мали права звернення з даним позовом.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно довіреності від 10.03.2010 р., яка посвідчена нотаріусом к/к SAVILLF & CO, компаніями "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" та "Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед" уповноважено ПАТ КБ "ПриватБанк" діяти в якості їх довіреної особи від імені Довірителя або іншим чином, та замість нього: представляти інтереси в будь-яких і у всіх судах у зв'язку з будь-якими та усіма справами, що стосуються будь-яких кредитів, де Емітент володіє (як особа, якій були відступлені права, або іншим чином) правами вимоги кредитора за кредитними договорами або іпотеками, правами вимоги іпотекодержателя за договорами іпотеки, але не обмежуючись цим, правами стосовно будь-якого позичальника.

Таким чином, обсяг прав та відсутність будь-яких застережень щодо їх здійснення, в тому числі і форми представництва їх інтересів надає право ПАТ КБ "ПриватБанк" на участь у вказаній справі.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказаним вище договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства та цього договору у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору.

Пунктом 24 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в цьому договорі.

Іпотечний договір (п.27) містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено шляхом, зокрема, продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Згідно з цією статтею, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи викладені вище норми матеріального закону, умови укладених між сторонами договорів й встановлені обставини справи, а саме: те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку щодо повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору і не виконав у добровільному порядку письмової вимоги банку про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, - є усі необхідні правові підстави для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх його мешканців.

Таким чином, у зв'язку з ухваленням апеляційним судом рішення про задоволення вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею - 36,6 кв.м. та дотриманням позивачем вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо попередження мешканців квартири про необхідність її звільнення, - задоволенню підлягає також вимога позивача про виселення з цієї квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Однак, на момент розгляду справи в апеляційному суді продовжує бути чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пункту 1 цього Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.05.2015 року (справа №6-57цс/15), який є обов'язковим для суду відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України і в даній справі, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Верховний Суд України виходив з того, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Апеляційним судом встановлено, що кредит був наданий відповідачеві ОСОБА_2 в іноземній валюті на споживчі цілі (придбання квартири), що підтверджується самим кредитним договором і визнається стороною позивача, загальна площа квартири становить 59,3 кв.м., що не перевищує 140 кв. м., відповідач не є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а отже, у даному випадку є всі визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави для заборони примусового звернення стягнення на предмет іпотеки відносно даного боржника - іпотекодавця.

Таким чином, з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду України, рішення апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з нього відповідачів на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п.1, 4 , 314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 листопада 2014 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради про звернення стягнення на квартиру та виселення - задовольнити.

Звернути стягнення на квартиру №43 загальною площею 59, 30 кв.м., житловою площею 36,60 кв. м., яка розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №CGVDP7/1 від 27.09.2006 року) ПАТ КБ "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені Відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням будлікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити на час дії Закону України від 03.06.2014 р. «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: