ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/751/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарях - Зленко Ю.М., Єфремову В.В., Корпусенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоноваленкоЕсталіна Анатоліївна, про визнання правочинів не дійсними, витребування майна від добросовісного набувача, зобов'язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, де є третя особа, про визнання правочинів не дійсними, витребування майна від добросовісного набувача, зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову позивач посилається на те що, між останньою та ОСОБА_3 були укладені договір позики та договір про внесення змін до договору позики, а також договір іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки, проте договір позики є неукладеним, оскільки грошові кошти за договором, а також договором про внесення змін та доповнень до договору, позивач не отримувала. Крім того, пізніше позивачу стало відомо, що нею та ОСОБА_3 були укладені договори іпотеки та договір про внесення змін до договору іпотеки, які в свою чергу є недійсними, оскільки забезпечували не дійсне основне зобов'язання. Крім того, в день укладення договору іпотеки та пізніше договору про внесення змін до договору іпотеки, був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя та пізніше договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі яких ОСОБА_3 здійснив перереєстрацію права власності на належне позивачу нерухоме майно, з порушенням вимог договору та чинного законодавства та в подальшому відчужив майно ОСОБА_4 Крім того, під час укладення оспорюваний правочинів, позивач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а за таких обставин, зважаючи також на те, що договори не відповідають вимогам закону, останні підлягають визнанню не дійсними, а нерухоме майно витребувано від ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач отримала грошові кошти, правочини були укладені відповідно до вимог чинного законодавства і позивачем особисто була надана довідка про психічний стан останньої під час укладення правочинів на вимогу нотаріуса.

Відповідача ОСОБА_4 та представник останнього також позов не визнали з вище вказаних підстав.

Третя особа просила розглянути справу у відсутність останньої.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, ОСОБА_4, покази свідка, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 753/20823/13; провадження № 2/753/8451/13, кримінальної справи № 1-в/753/432/14, провадження № 753/19713/14-к, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.04.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір позики відповідно до умов п 1.1. ОСОБА_3 передав позивачу 474360 грн. /а.с. 117 - 118/. Договір позики є строковим, безпроцентним, забезпеченим іпотекою, що визначено вказаним договором.

11.04.2012 року на виконання умов договору позики щодо забезпечення виконання зобов'язань, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки відповідно до якого позивач передає ОСОБА_3 в рахунок забезпечення виконання зобов'язань належну останній на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира та/або нерухоме майно та/або предмет іпотеки) /а.с. 105, 111-116/.

11.04.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір про задоволення умов іпотекодержателя відповідно до якого позивач зобов'язалась передати ОСОБА_3 нерухоме майно /а.с. 98, 99/.

22.05.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору позики, відповідно до якого у п. 1 п.1.1. договору позики були внесені зміни щодо розміру наданої позики відповідно до якого позивач отримує від ОСОБА_3 позику в розмірі 635160 грн. /а.с. 86/.

22.05.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, зокрема щодо розміру заборгованості /а.с. 85/.

22.05.2012 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до якого у зв'язку з переходом права власності позивача на предмет іпотеки до ОСОБА_3 договір позики на суму 635160 грн. вважається виконаним /а.с. 77/.

Вказані договори, укладені у письмовій формі, нотаріально посвідчені, відомості про обтяження майна іпотекою внесено до державного реєстру, що відповідає вимогам

ч. 1 ст. 577, ч. 1 ст. 1047 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 18, 36 Закону України «Про іпотеку» /а.с. 77-137/.

Згідно п. 8 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»06.11.2009 року№ 9, встановивши обставини, що договір є неукладеним, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, спосіб захисту про визнання договору позики та договору про внесення змін в останній не дійсними позивачем обрано не правильно.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Посилаючись на те, що за договором позики та договором про внесення змін до договору позики не були передані грошові кошти, у зв'язку з чим такий договір не є укладеним, позивач доказів суду не надала, таким чином суд вважає доводи позивача неспроможними.

Крім того, в судовому засідання позивач визнала, що отримувала грошові кошти, у позику що згідно ст. 1046 ЦК України, свідчить про укладення договорупроте зазначала, що не пам'ятає точної суми отриманої позики.

Враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо недійсності основного зобов'язання за договором позики та договором про внесення змін в останній, вимоги про визнання недійсним договору іпотеки та договору про внесення змін в останній згідно ст. 548 ЦК України задоволенню не підлягають.

В обґрунтування вимог про визнання не дійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про внесення змін в останній, позивач зазначає, що мало місце порушення п. п. 2.1, 4.1 договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до п. 2.1. договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про внесення змін в останнійна момент переходу права власності на предмет іпотеки вартість останнього має бути уточнена на підставі оцінки здійсненої суб'єктом оціночної діяльності /а.с. 98 з.с./.

Відповідно до п. 4.1 договорупро задоволення вимог іпотекодержателя та договору про внесення змін в останній право власності на квартиру виникає у ОСОБА_3 після спливу 31 - денного строку з моменту надіслання на адресу позивача письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання.

Суд вважає, що вимоги про визнання вказаних правочинів не дійсними такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у даному випадку оспорюється порушення порядку (процедури) виконання окремих пунктів договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про внесення змін в останній,що відповідно до ст. 215 ЦК України не тягне за собою визнання вказаних правочинів не дійсним.

Крім того, суд також вважає неспроможними доводи позивача про те, що остання під час укладення правочинів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, через прогресуюче психічне захворювання, оскільки останні повністю спростовані висновком судово - психіатричної експертизи. Так, у висновку зазначено, що на час укладення оспорюваних правочинів позивач на будь - який психічний розлад не страждала і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними /а.с. 175-181/.

Крім того, згідно довідки з КМПД № 1 наданої позивачем під час укладення оспорюваних правочинів на вимогу нотаріуса, 11.04.2012 року позивач була оглянута в лікарні, гострих психічних розладів не виявлено, дієздатна і по своєму психічному стану може виконувати нотаріальні дії /а.с. 132/.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач будучи дієздатною особою, отримала у позику грошові кошти, і в іншому випадку не підписувала в подальшому зміни до договору позики про отримання останньої у більшому розмірі, договір про іпотеку та про внесення змін до договору іпотеки, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя та договір про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Покази свідка допитаного в судовому засіданні, що підтвердила факт передачі грошових коштів позивачу ОСОБА_3, суд до уваги не приймає, оскільки згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, рішення суду щодо заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

З цих підстав суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання не дійснимиправочинів з підстав ст. 225 ЦК України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у день підписання договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про внесення змін в останній, позивач знала про наявну заборгованість, оскільки остання була зазначена у договорахі доказів про те, що позивач вживала заходи для погашення заборгованості або визначення ціни предмета іпотеки позивач суду не надала, хоча з часу укладення даного договору до часу реєстрації за ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки сплинуло майже шість місяців. Таким чином за рахунок предмета іпотеки сторони оспорюваного правочину добровільно дійшли згоди щодо погашення останньої, що відповідає ст.ст. 6, 627 ЦК України, ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно п. 5.6 договору про внесення змін та доповнень до договору про задоволення вимог іпотекодержателявизначено, що основне зобов'язання на суму 635160 грн. вважається припиненим, у зв'язку з переходом предмета іпотеки у власність іпотекодержателя /а.с. 77/. Наведене свідчить про те, що між сторонами правочину фактично мала місце домовленість щодо вартості предмету іпотеки та погашення основного зобов'язання за рахунок останнього, оскільки вартість предмета іпотеки в розмірі суми позики, позивачем не осопорювалась і таке питання не порушується і на даний час. Таким чином, суд вважає, що вимоги ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України, а також фактчно встановлених обставин не можна вважати порушеними.

За таких обставин, суд вважає доводи позивача в цій частині обґрунтування позовних вимог формальними міркуваннями, направленими не на захист прав та інтересів позивача від порушення, а на створення додаткової штучної обставини на підтвердження вимог про витребування майна.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав передбачених ст. 388 ЦК України длязадоволення вимог про витребування майна у ОСОБА_4

Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні є необґрунтованими, незаконними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, з позивача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 218, 225, 388, 548, 640, 1046, 1047 1051 ЦК України, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 8 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»06.11.2009 року № 9, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоноваленкоЕсталіна Анатоліївна, про визнання правочинів не дійсними, витребування майна від добросовісного набувача, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3654 /три тисячі шістсот п'ятдесят чотири/ грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду

м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: