Ухвала

Іменем України

30 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, ОСОБА_2 самовільно замінив дерев'яні вікна на пластикові у квартирі АДРЕСА_1. Враховуючи те, що зазначений будинок рішенням виконкому Львівської міської ради від 09 грудня 2005 року віднесений до історичного ареалу м. Львова, позивач просив зобов'язати відповідача за власні кошти привести до автентичного вигляду вікна у вказаній квартирі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року, у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів приналежність будинку до переліку пам'яток культурної спадщини, що є його процесуальним обов'язком в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова