АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4877/15 Головуючий І-ої інстанції - Гайдук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Івах А.П.,

Шевченко Н.Ф.

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 30 травня 2014року він надав у борг відповідачу грошову суму в розмірі 18000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 15 липня 2014 року, 11.06.2014року надав в борг суму 10000 доларів США зі строком повернення до 18 червня 2014 року, та 12.06.2014 року надав у позику 5700 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до 13.06.2014року. Дані факти підтверджені відповідними договорами позики та розписками, які видавалися в присутності свідка ОСОБА_5 Проте відповідач умови договору не виконав у передбачений договором термін, позику не повернув, у зв'язку з чим загальна сума заборгованості складає 33700доларів США., що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 436415 грн. Також, договорами позики від 30.05.2014року та від 11.06.2014року передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню коштів у вигляді штрафу в розмірі 3% від загальної суми позики за кожну наступну календарну добу. Таким чином, сума штрафу за договором позики від 30.05.2014року станом на 20.10.2014р. складає 678321 грн., а за договором позики від 11.06.20014р. складає 481740 грн. на підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за договорами позики та суми штрафів в розмірі 1596476 грн., а також судовий збір в розмірі 3654грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики від 30.05.2014 року в розмірі 233100грн., суму основного боргу за договором позики від 11.06.2014 року в розмірі 129500 грн. та суму основного боргу за договором позики від 12.06.2014 року в розмірі 73815 грн., а всього 436415 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення суду 1 інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 3% річних, тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Відповідач рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржує.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, судовим розглядом встановлено, що також не заперечують сторони, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 травня 2014 року укладено договір позики на суму 18000доларів США строком повернення до 15 липня 2014 року, 11.06.2014року на суму 10000доларів США зі строком повернення до 18 червня 2014року, та 12.06.2014року на суму 5700доларів США строком повернення до 13 червня 2014року, що підтверджується розписками про отримання цих коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, тоді воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.1049 Цивільного Кодексу України визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідно до зазначених домовленостей між сторонами, про що свідчить наявність боргових документів у позивача.

Станом на 20.10.2014року розмір суми основного боргу за вказаними договорами позики становить 436,415грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення суми основного боргу за договорами позики, яка станом на 20.10.2014року становить 436415грн.

Між тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3% річних від загальної суми позики за кожну наступну календарну добу, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що оскільки сторонами не було дотримано порядку укладання договорів позики, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення договорів, тому останні є нікчемними в порядку вимог ч.4 ст.203 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися в цій частині з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.629 цього кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 3 договорів позики від 30.05.2014року, 11.06.2014року, 12.06.2016року визначено, що у випадку прострочення або затримки повернення суми в повному обсязі у строки, оговорені в п.п.1,2 даного договору позичальником позикодавцю, сторона, що прострочила виплачує штраф в розмірі 3% річних від загальної суми позики за кожну наступну календарну добу. Порядок вказаного розрахунку прострочення та погашення заборгованості відображається в рукописному вигляді зі зворотної сторони договору за підписами обох сторін.

Між тим, як вбачається із змісту вищевказаних договорів позики, останні не містять порядку і розрахунків прострочення та погашення заборгованості в рукописному вигляді за підписами обох сторін договору. Більш того, в розписках до вказаних договорів позики міститься незаповнена строка «рукописне зобов'язання про повернення суми».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, а тому ці позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики щодо стягнення штрафу у розмірі 3% від загальної суми позики за кожну наступну календарну добу задоволенню не підлягають.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2 309ч.1п.4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики від 30.05.2014року, 11.06.2014року та 12.06.2014року щодо стягнення штрафу у розмірі 3% від загальної суми позики за кожну наступну календарну добу відмовити з інших підстав.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -