Справа № 521/6709/14-ц
№ провадження 2/521/709/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» квітня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 підприємства житлово комунального сервісу «Черемушки» про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сімї наймача, зобовязання укласти договір найму жилого приміщення, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання за ним права користування житловим приміщенням квартирою №37 по вул. Гайдара 42/44 в м.Одесі та зобовязання укласти з ним договір найму вищевказаного житлового приміщення, визнати членом сімї наймача вищезазначеного житлового приміщення. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що спірне житлове приміщення - трикімнатну квартиру за № 37 по вул. Гайдара 42/44 в м. Одесі було надано рішенням виконкому Приморської ради депутатів у 1968 році ОСОБА_4 на склад сімї із чотирьох осіб: дружину ОСОБА_5, ОСОБА_6 доньку, та сина - ОСОБА_7, згідно ордеру за № 1119 від 04 жовтня 1968 року. ОСОБА_4 був наймачем вказаної квартири. 11 червня 1987 року ОСОБА_5, жінка наймача квартири померла. В 1989 році ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 - донькою наймача житла. В квартирі він проживає з часу заселення до неї. Ніс витрати по утриманню житла. 09 вересня 2010 року ОСОБА_8 помер, а 22 березня 2014 року померла жінка позивача по справі ОСОБА_6. Між тим, ще у 1988 році, позивач за згодою наймача житла ОСОБА_4, а також його доньки вселився у спірну квартиру та проживав з нею як член її сімї, вів з нею спільне господарство, піклувався про її батька - ОСОБА_4, який хворів , купував медичні препарати. В подальшому тяжко захворіла дружина ОСОБА_6 і він змушений був піклуватися за її станом здоровя, лікувати. У звязку із зазначеними обставинами позивач просив суд, із урахуванням прийнятих судом уточнень, ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради видати розпорядження щодо укладання з ОСОБА_1 договору найму квартири АДРЕСА_1, замість померлого наймача ОСОБА_4; зобовязати Комунальне підприємство житлово комунальний сервіс «Черемушки» укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою №37 по вул. Гайдара, 42/44 в м. Одесі, та членом сімї померлого наймача ОСОБА_4.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили його задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнали, просили суд відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Зустрічну позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради 13 листопада 2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом про виселення ОСОБА_1 із самовільно зайнятого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2, без надання іншого житлового приміщення.

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства житлово комунального сервісу «Черемушки» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, підтримав зустрічну позовну заяву, не заперечував проти її задоволення.

Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 01 листопада 1968 року рішенням виконкому Приморської ради депутатів ОСОБА_4 було надано трьохкімнатну квартиру за №37, загальною площею 41,25 кв.м. в будинку № 42/44 по вул. Гайдара в .Одесі на склад сімї із чотирьох осіб - дружину ОСОБА_5, ОСОБА_6 доньку, та сина - ОСОБА_7, що підтверджується ордером №1119 серія ПР.

Квартиронаймач ОСОБА_4 помер 09 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №238572.

12 серпня 1989 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.08.1989 року ОСОБА_2 РАГСу в м. Одесі., актовий запис №710.

22.03.2014 року ОСОБА_6 померла , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №374730.

Отже, ОСОБА_1, як член сімї наймача з 1988 року за згодою наймача квартири ОСОБА_4 та його доньки ОСОБА_6 - своєї жінки проживав разом у спірному житловому приміщенні та опікувався ними.

Так, судом встановлено, що позивач є чоловіком померлої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала суду пояснення про те. що вона знайома з позивачем з часу його проживання в будинку по вул. Гайдара 42/44, в м.Одесі так як є його сусідкою. Знає про те, що він постійно проживав в квартирі з дружиною ОСОБА_6, та її батьком. ОСОБА_1 опікувався про них так як ті дуже сильно хворіли. Наталя лежала у лікарнях. Позивач і досі проживає в квартирі, несе витрати поряд з усіма мешканцями будинку.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 - надав суду свідчення, що він є рідним сином померлого наймача житлового приміщення за адресою вул. Гайдара 42/44 в м. Одесі - ОСОБА_4. В 1968 році його батько отримав спірну квартиру, в тому числі, і на нього, як на члена сімї. В 1988 році його сестра ОСОБА_6 вийшла заміж за позивача і стала проживати з ним, з дозволу всіх мешканців, в квартирі, займаючи одну з кімнат. Батько хворів і опікувався ним ОСОБА_1 В 2010 році, коли ОСОБА_4 помер , в квартирі залишились проживати сестра та позивач по справі. Сестра тяжко захворіла, і її чоловік піклувався за нею. Похованням батька та сестри займався ОСОБА_1 В наступний час він проживає в спірній квартирі.

Статтею 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Крім того, п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами та доповненнями) визначено, що суд, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. (Пункт 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98)

Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Статтею 65 ЖК УРСР встановлено наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_6 , яка була членом сімї наймача ОСОБА_4.

З 1988 р. позивач проживав разом з нею як член сімї, вів з нею спільне господарство, спірна квартира була постійним місцем проживання позивача. Позивач перебував з нею у зареєстрованому шлюбі.

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6, залишилась фактично наймачем квартири, але договір найму з КП ЖКС «Черемушки» не укладала.

Після смерті дружини позивач звертався до відповідача з заявою щодо винесення розпорядження відносно зобовязання укладення з ним договору найму спірного житлового приміщення , але отримав відмову.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6, позивач виконує обовязки добросовісного наймача жилого приміщення шляхом оплати житлово-комунальних послуг, іншого постійного місця проживання не має, таким чином суд, на підставі ст. 106 ЖК УРСР, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України).

Представник позивача за первісним позовом в повній мірі довів суду обставини, на які посилається в позовній заяві, суд не має жодних підстав вважати надані йому докази неналежними та недопустимими, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу, які б спростовували доводи представника позивача.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого приміщення, суд виходить з того, що стороною позивача за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог.

Також, судом враховано наявність взаємоповязаних обставин зустрічного позову з первісним та досліджені судом докази повністю спростовують доводи позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 64,65, 106 ЖК УРСР, Постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 підприємства житлово комунального сервісу «Черемушки» про визнання права користування жилим приміщенням, визнання членом сімї наймача, зобовязання укласти договір найму жилого приміщення задовольнити у повному обсязі.

Зобовязати ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради видати розпорядження щодо укладання з ОСОБА_1 договору найму квартири АДРЕСА_1, замість померлого наймача ОСОБА_4.

Зобовязати Комунальне підприємство житлово комунальний сервіс «Черемушки» укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою №37 по вул. Гайдара, 42/44 в м. Одесі, та членом сімї померлого наймача ОСОБА_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого приміщення відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ