Номер провадження: 22-ц/785/3114/15
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання, та додаткових витрат на навчання,

в с т а н о в и л а:

07 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 24 вересня 1995 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народились дочка ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 В теперішній час син - ОСОБА_7 навчається в Петрівському державному аграрному технікумі на денному відділенні, 4 курс. Дочка ОСОБА_6 є студенткою 3 курсу денної форми навчання юридичного факультету Одеського державного університету внутрішніх справ, на умовах контракту, стипендією не забезпечена. На даний час діти проживають з нею, перебувають на її утриманні. Навчання дочки та сина потребує значних матеріальних витрат, а відповідач в свою чергу в змозі надавати матеріальну допомогу, оскільки працює і має дохід.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 199, 200 СК України позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей на період навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно, а також 50 % контракту на навчання дочки ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував і в своїх поясненнях зазначав, що справно сплачував аліменти до повноліття дітей, за наявності коштів сплачує контракт за навчання дочки (надав оригінал квитанції про сплату 6 799 грн. за контрактом від 10 лютого 2014 року), і самостійно надає дітям матеріальну та іншу допомогу.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки аліменти на утримання - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, які продовжують навчання, у розмірі 600 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 07 листопада 2014 року, до двадцяти три річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року включно, або до моменту припинення навчання. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції змінити й ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального прав, а саме судом не враховано, що батько зобов'язаний утримувати дітей, які навчаються.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Положеннями ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки і сина, та інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданих 15 серпня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівської району Одеської області (а.с.5,6), діти проживають з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 06 листопада 2014 року (а.с. 7).

У теперішній час син - ОСОБА_7 навчається в Петрівському державному аграрному технікумі на денному відділенні, 4 курс (а.с. 9), отримує стипендію в сумі 510 грн., що визнається позивачкою ОСОБА_3, строк закінчення навчання 30 червня 2015 року.

Дочка ОСОБА_6 є студенткою 3 курсу денної форми навчання юридичного факультету Одеського державного університету внутрішніх справ, на умовах контракту, стипендією не забезпечена (а.с. 11-12), Згідно із п. 4.5. контракту про надання платної освітньої послуги розмір плати становить 6799 грн. за семестр.

Матір дітей працює на посаді інженера з інвентаризації нерухомого майна у ФОП ОСОБА_9 та отримує заробітну плату приблизно в розмірі 1234 41 грн. щомісця.

Батько дітей не працює, 10 лютого 2014 року оплатив контракт в сумі 6799 грн. (а.с. 24).

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів": 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності, 3) потребі у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає, 4) наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги та правильно, керуючись виключно нормами чинного законодавства та внутрішнім переконанням, визначив розмір аліментів на навчання, що підлягають стягненню у розмірі 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення двадцяти три річного віку, або до моменту припинення навчання.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Щодо доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3 стосовно стягнення додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_6 в розмірі 50 % контракту, то колегія суддів з цього приводу дійшла наступних висновків.

Статтею 185 СК України визначено, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Викладена стаття закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік

яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що витрати, понесені на оплату організації навчання, спрямованого на здобуття дитиною вищої освіти, не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами у розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України, в зв'язку із чим місцевий суд обґрунтовано не знайшов передбачених Законом підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи позивачки ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме обставини про розмір доходів відповідача та наявність чи відсутність у відповідача постійного місця роботи й не стягнув на користь дітей аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця, не можуть бути прийняти до уваги, за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В порушення зазначених вимог процесуального законодавства позивачка ОСОБА_3 не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів у підтвердження заявлених у апеляційній скарзі доводів.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджував, що у теперішній час він не змозі працювати у зв'язку зі станом здоров'я, з 27 лютого 2015 року по 18 березня 2015 року проходив стаціонарне лікування у Комінтернівській ЦРБ, проживає з матір'ю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідом ІІІ групи загального захворювання та доглядає за неї, з 19 березня 2015 року матір також знаходиться на стаціонарному лікуванні, та надав відповідні письмові докази.

Таким чином, колегія судів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Згідно із п. 20 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Таким чином, суд першої інстанції помилково стягнув аліменти на користь позивачки, а не на користь повнолітніх дітей, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на користь повнолітніх дітей.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

Викласти резолютивну частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 07 листопада 2014 року до двадцяти три річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, або до моменту припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 07 листопада 2014 року до двадцяти три річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, або до моменту припинення навчання.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

В.Ф. Парапан