"06" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Стрижеуса В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з'явились. Повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідачів повернулась до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
19.12.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, зокрема, що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом (крім заборгованості минулих періодів, вказаної в п. 1.2.1. цієї додаткової угоди) в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Додаткової угоди. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: а) з 19.12.2011 року по 31.05.2012 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 7,0% річних; б) починаючи з 01.06.2012 року по 30.11.2014 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 16,45% річних; в) починаючи з 01.12.2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 17,00% річних.
19.12.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/винагорода за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених Додатком №1 до цієї Додаткової угоди до Договору, якщо інше не встановлено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до Договору.
21.05.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №3 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, зокрема, що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом (крім заборгованості минулих періодів, вказаної в п. 1.2.1. цієї додаткової угоди) в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Додаткової угоди. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: а) з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 8,0% річних; б) починаючи з 01.11.2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 17% річних.
21.05.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №4 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року за якою сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/винагорода за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) визначається на підставі додаткової угоди до Договору, оформленої у вигляді Індивідуальної угоди, при цьому розмір такої плати за користування кредитною послугою будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених Додатком №1 до цієї Додаткової угоди до Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору та/або окремими додатковими угодами до Договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).
У забезпечення виконання зобов'язань, що виникають із Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року між позивачем, як Іпотекодержателем та відповідачами, як Іпотекодавцями - 24.08.2008 року був укладений договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/.
Предметом іпотеки за вказаним договором є - квартира АДРЕСА_2, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 31,60 кв.м. згідно свідоцтва про право власності на житло, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м. згідно довідки-характеристики БТІ.
19.12.2011 року між позивачем, як Іпотекодержателем та відповідачами, як Іпотекодавцями був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 24.08.2008 року за яким сторони домовились, що в будь-якому випадку, іпотекою за цим договором іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання всіх зобов'язань позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №ВL6998 від 24.07.2008 року, укладеним між позичальником та іпотекодержателем, в тому числі за наступними додатковими угодами до основного договору: Додаткова угода № ВL6998/К-1 від 24.07.2008 року; Додаткова угода №1 від 19.12.2011 року; Додаткова угода №2 від 19.12.2011 року; будь-якими іншими додатковими угодами, які будуть укладені до основного договору, з моменту набрання чинності цією додатковою угодою до договору іпотеки.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу.
Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України).
Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як роз'яснено у пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 порушив умови договору кредиту щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у відповідності до графіку погашення кредиту, який передбачає щомісячне часткове повернення кредиту та нарахованих відсотків, у зв'язку з чим на підставі положень ст. 1050 ЦК України, банк набув права дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом.
Вказана сума заборгованості складається з:
- 7381,72 доларів США (еквівалент 151841,98 грн.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом;
- 27,37 доларів США (еквівалент 563,00 грн.) - заборгованість по підвищеним відсоткам.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, що виявилось у неналежному погашенні кредиту згідно зі встановленим графіком та порушенні сплати процентів за користування кредитом, позивач направив на ім'я всіх відповідачів повідомлення про порушення основного зобов'язання та іпотечного договору в якому вимагав протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги усунути порушення кредитних зобов'язань та попередив, що у разі невиконання вимог банку, позивач скористається своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, однак заборгованість не була погашена. Зазначені повідомлення повернулись до позивача з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 47-55).
Як роз'яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК).
Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.
Згідно положень ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (ч. 2 ст. 586, п. 2 ч. 2 ст. 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
При цьому, згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, про наявність порушення зобов`язання зі сторони відповідача ОСОБА_2 як позичальника та іпотекодався, та відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як іпотекодавців, у зв`язку з чим цивільне (майнове) право позивача по поверненню кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає судовому захисту в порядку визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України
За змістом правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24.09.2014 року по справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
При цьому, з урахуванням тієї обставини, що банком не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача відповідної ліцензії та дозволу Національного банку України для забезпечення можливості стягнути борг в іноземній валюті, суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення суму заборгованості за кредитним договором в еквіваленті національної валюти - гривні.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 16, 509, 525, 526, 530, 546, 572, 575, 610-612, 615, 625, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний су м. Києва протягом 10 днів від дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -