Справа № 263/4046/15-ц
Провадження № 2/263/1558/2015
29 липня 2015 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, захист прав споживачів,
Позивачка в судове засідання не зявилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Договору про банківський вклад Банком виконуються та жодних порушень положення чинного цивільного законодавства України та/або положень Договору про банківський вклад, який припинено, банком не вчинено. Тому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Також вважає недоведеними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями п. 6 Договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строку та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.
У п. 1 Договору зазначено, що вкладник надала вклад на строк з 12 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 12.02.2015 року звернулась до банку з заявою, в якій просила її вклад від 12.01.2015 року не лонгувати.
Відповідно до виписки з особового рахунку за період з 12.01.2015 року по 08.06.2015 року Банком по системі «Інтернет-Банк» повернено ОСОБА_1 частину грошових кошті, а саме: 06.03.2015 року 500,00 грн., 10.03.2015 року 500,00 грн., 17.03.2015 року 400,00 грн., 19.03.2015 року 400,00 грн.
Проте на час розгляду справи у суді кошти за договором вкладу не повернуті, що не спростовано представником відповідача.
Зазначені спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
У відповідності до положень ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Отже, оскільки за вищевказаним договором визначена дата вимоги вкладником вкладу 12.02.2015 року, позивач наділена правом звернутися до банку з проханням повернути грошові кошти за вкладом із процентами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Частина 3 статті 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Разом з тим ч.ч. 2, 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільний та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Позивачем сплачено 1500,00 гривень за юридичну консультацію та представлення інтересів в суді адвокатом ОСОБА_2, про що свідчить договір про надання правової допомоги № 92 від 01.04.2015 року та квитанція № 42 від 01.04.2015 року. Проте, оскільки позивачем суду не надано погодинного обліку роботи адвоката ОСОБА_2, суд вважає співрозмірною суму за надання
правової допомоги, зокрема, складання позовної заяви, підготовки документів для подачі позову до суду, в розмірі 300 гривень.
Відповідно до вимог п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 282,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526-527, 625, 1058 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 212-215, 224, 233 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, захист прав споживачів фінансових послуг задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, витрати на правову допомогу у розмірі 300 гривень 00 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у дохід держави судовий збір в сумі 300 (триаста) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто суддею, яким воно було винесено, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана в перебігу десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін