АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №643/8733/14ц
Провадження №22ц/790/817/15
Головуючий1інстанції:Довготько Т.М.
Категорія: житлові Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи - Управління службу справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служби у справах дітей Московського району м.Харкова, Московський районний відділ у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про виселення та зняття з реєстрації, -

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, звернулась до суду з зазначеним позовом.

Посилалась на те, що вона та її неповнолітній син є законними володільцями квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 без законних підстав проживають у цій квартирі, чим порушують права позивача та її неповнолітнього сина, обмежуючи їх право користування житлом.

Позивач просила на підставі ст.116 ЖК Української РСР виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати Московський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти їх з реєстрації.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, задоволено частково - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виселено з квартири АДРЕСА_1, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою того ж суду від.03 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 рішення суду не оскаржують, а тому судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2.

В іншій частині рішення не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_3 та її представник проти задоволення скарги заперечували, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Служба у справах дітей Московського району м. Харкова, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки відповідачами порушуються права неповнолітнього ОСОБА_4 на житло, а оскаржуване рішення направлено на захист житлових прав дитини.

Інші особи в судове засідання неодноразово не з'являлись.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4, вселилися до кімнат АДРЕСА_2 на підставі, виданого колишньому чоловікові позивача - ОСОБА_9 КП ЖК «Південзахіденергобуд» 05 серпня 1999 року ордеру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2012 року, яке є чинним, відмовлено у задоволенні позову ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» до ОСОБА_9, ОСОБА_3, яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, КП «ЖКГ «Південзахіденергобуд», регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання ордеру на житлову площу у гуртожитку, виданого 05 серпня 1999 року КП «ЖКГ «Південзахіденергобуд» ОСОБА_9 на право зайняття з дружиною ОСОБА_3 у гуртожитку АДРЕСА_2 недійсним та про позбавлення ОСОБА_9 права проживання і виселення його без надання іншого житлового приміщення, про виселення ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_2 (а.с.6-10).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 19 грудня 2007 року №1278 будинок АДРЕСА_1 виключено з числа гуртожитків ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» та дозволено закріпити за мешканцями займану ними площу і відкрити особові рахунки в установленому законом порядку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_5 та інших осіб до Харківської міської ради про визнання права власності та визнано за останньою право власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.11-13/.

До вказаної квартири включені кімнати АДРЕСА_2, у які сім'я ОСОБА_3 вселилася на підставі зазначеного вище ордеру, який недійсним не визнано.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зламавши двері квартири АДРЕСА_1 де мешкала сім'я ОСОБА_3 вселилися до кімнат АДРЕСА_2, пославшись на те, що ОСОБА_5 є власником цього житла на підставі судового рішення.

27 липня 2013 року ОСОБА_5 подарувала своїй дочці ОСОБА_2 спірну квартиру. Договір дарування був оформлений нотаріально.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2013 року змінено рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2011 року - в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 рішення скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_5 в цій частині відмовлено /а.с.14-17/.

За позовом ОСОБА_3, яка діяла у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, 11 березня 2014 року Московським районним судом м.Харкова ухвалене рішення, яким визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір дарування спірної квартири від 27 липня 2013 року, та ОСОБА_3 і її син ОСОБА_4 вселені у квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2014 року, це рішення залишено без змін /а.с.18-27/.

На час розгляду справ у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_2, а ОСОБА_5 зареєстрована за іншою адресою (а.с.30,31).

Задовольняючи позов в частині виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що остання є особою, яка самоправно займає спірне житлове приміщення, чим порушує законне право позивача та її неповнолітньої дитини на житло.

Такий висновок є законним та обгрунтованим і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.109, ч.3 ст.116 ЖК Української РСР,виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку; особи, які самоправно займають жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

За змістом закону, питання про виселення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України може ставитися в разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору, ордеру, а також визнання їх недійсними).

Як встановлено судом та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, правовою підставою для вселення ОСОБА_2 до спірного житла і реєстрації в ньому, було судове рішення про визнання за ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2) права власності на це житло, а в подальшому ОСОБА_2 набула права вланості на цю квартиру за договором дарування. Після ж скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2011 року та відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на спірне житло, а також після визнання в судовому порядку недійсним зазначеного вище договору дарування, правові підстави для проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі відсутні, а отже остання продовжує в ній проживати самоправно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач та її неповнолітній син зареєстровані у спірному житлі на підставі ордеру, який виданий незаконно, а тому вони не можуть вважатися належними позивачами, є безпілставним та на правильність ухваленого рішення не впливає.

Як зазначено вище, питання дійсності ордеру виданого 05 серпня 1999 року КП ЖК «Південзахіденергобуд» вже було предметом судового розгляду і цей ордер незаконним визнаний не був. Жодних доказів на підтвердження того, що на час розгляду справи ордер визнаний недійсним у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 та її представник суду не надали. За таких обставин у суду не має підстав ставити під сумнів дійсність цього ордеру.

Крім того, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 судовим рішенням вселені до спірної квартири, це рішення на час розгляду даної справи є чинним, а проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 фактично перешкоджає виконанню рішення суду про вселення позивача з неповнолітнім сином до спірного житла та порушує житлові права останніх.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 серпня 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Ухваланабирає законної сили від дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді