Справа № 183/1088/15
№ 2/183/1433/15
15 квітня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Березюк В.В.,
секретаря Тен І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, -
19 листопада 2013 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вищевказану квартиру.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Рішенням Новомосковського міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок,загальною площею 78,70 кв.м, житловою площею 32,80 кв.м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Калініна, буд. 205 а, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (арк.с.18-21). Станом на 30.11.2013 року рішення суду набрало законної сили (а.с.13-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч.1, 3 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року на адресу відповідача була направлена вимога про виселення із житлового будинку та надано тридцятиденний строк для добровільного виселення, про що свідчить повідомлення-вимога та Реєстр відправок (а.с.17-19).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення відповідача є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Калініна, буд. 205а зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаної квартири, зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів. Більш того, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення та зняття з реєстрації інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Згідно вищевказаних положень нормативних актів виселенню підлягають всі мешканці, але всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів.

Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд, -

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП, з домоволодіння № 205-а. по вул. Калініна у м. Новомосковську Дніпропетровської області без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний строк після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк