Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

10.10.2014 року у Вінницький міський суд Вінницької області звернулося ПАТ КБ "Приватбанк" з даним позовом з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 22.08.2007 року № б/н.

Підставами позову вказано те, що 22.08.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5360,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за його користування.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 22.08.2007 року № б/н станом на 30.09.2014 року в сумі 22288,22 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 5348,13 гривень, заборгованість по процентах - 11985,71 гривень, заборгованість по комісії - 3416,85 гривень, штраф - 500,00 гривень (фіксована частина), штраф - 1037,53 гривень (процентна складова).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності, виходячи з інформації позивача про карту № НОМЕР_1, яка діяла до 08.11. ( а/с 78 ).

ПАТ КБ "Приватбанк" оскаржило рішення суду, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати дане рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку судом дотримано зазначених вимог закону.

Так, ст.1054 ЦК України говорить, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 611 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що дійсно 22.08.2007 року між ЗАТ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 15-28, 77).

Відповідачу позивачем було оформлено кредитну картку, відкрито 22.08.2007 року рахунок і видано цього ж дня картку, що стверджується підписом ОСОБА_2 (а.с. 16).

В заяві від 22.08.2007 року зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Умовами кредитного договору передбачено збільшення кредитного ліміту.

Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (а.с. 36).

Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Відповідно п. 8.6 вище зазначених умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач станом на 30.09.2014 року має заборгованість перед позивачем за договором б/н від 22.08.2007 року в розмірі 22288,22 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 5348,13 гривень, заборгованість по процентах - 1985,71 гривень, заборгованість по комісії - 3416,85 гривень, штраф - 500,00 гривень (фіксована частина), штраф - 1037,53 гривень (процентна складова) (а.с. 8-14).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив у порядку ст. 212 ЦПК України, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів апелянта про порушення норм процесуального права, то відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.3. умов та правил надання банківських послуг, строк та порядок погашення кредиту по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за використання кредиту, передбачену тарифами та частину заборгованості по кредиту.

Відповідно до тарифів банку, що становлять умови кредитного договору, як то визначено сторонами договору, позичальник зобов'язаний вносити щомісячні платежі до 25 числа місяця, наступного за звітнім.

Пунктом 5.4. вище зазначених умов та правил, визначено строк і порядок погашення кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього місяця, зазначеного в платіжній картці.

Згідно п. 6.9. умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення заборгованості клієнт зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Судом встановлено, що сторони встановили як строк дії договору - протягом 12 місяців з моменту його підписання з автоматичною пролонгацією на той же строк, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії договору (п. 9.12.), так і строки виконання зобов'язань (тарифи, п.5.3. - п. 5.4. умов та правил).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Судом досліджено виписку по особовому рахунку відповідача і встановлено, що останній раз відповідач знімала готівку 04.10.2008 року, а погашення кредиту здійснювала - 30.09.2008 року. Однак, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся лише 10.10.2014 року (а.с. 43-46, 2).

Відповідно до інформаційної довідки про банківську картку НОМЕР_1, видану на ім'я ОСОБА_2, термін дії вказаної банківської картки закінчився 08 місяця 2011 року, після чого картка не перевипускалась і не видавалась відповідачу із новим строком дії (а.с. 78).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії і (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Судом прийнято до уваги те, що відповідно до п. 3.1.1., 5.4. умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні карти, і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці, та що останній платіж здійснено в вересні місяці 2008 року, дія картки закінчилась в серпні місяці 2011 року, а з позовом банк звернувся лише у жовтні місяці 2014 року.

Судом встановлено, що відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу, що слугувало б підставою для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної і (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом прийнято до уваги, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 22.08.2007 року не виконав.

І ухвалюючи дане рішення, суд правильно керувався правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України 19.03.2014 року у справі за № 6-14цс14 та 24.09.2014 року у справі № 6-103цс14, які у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному випадку - стягнення неустойки.

Позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущених строків позовної давності, і наявність поважності причин пропуску цих строків судом не встановлена.

З матеріалів справи вбачається, що з 2008 року до часу звернення до суду - 10.10.2014 року, тобто протягом шести років, позивач не звертався до відповідача із вимогами про погашення заборгованості.

При цьому, судом прийнято до уваги усне клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, заявлене в судовому засіданні 11.12.2014 року, що у відповідності до ч. ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості заявлені після спливу позовної давності, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін в силу с. 308 ЦПК України

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча :

Судді :