Провадження № 22-ц/780/2501/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 18 14.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому у відповідності до норм ст.ст. 526, 626 ЦК України ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 15 930,00 грн, пеню у розмірі 11 469,60 грн та суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.09.2014 р. між ним та ОСОБА_3 був укладений договір з індивідуальним номером ЕХ-386L з виготовлення і передачу у його власність ПВХ конструкцій (вікон) . В цей же день, позивачем, згідно пункту 2.1. Договору сплачено повну вартість виробів у розмірі 15 930,00 грн.

Згідно п. 3.2. Договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби : ПВХ Lider, білого кольору, площею 10,692 м.2 протягом 30 робочих днів з моменту кладення договору, тобто до 27.10.2014 р.

Однак, станом на 20.11.2014 р. ПВХ конструкції замовнику передані не були, сплачені за них грошові кошти не повернуті.

29.11.2014 р. позивач звернувся рекомендованим листом до відповідача з вимогою розірвання договору та відшкодування збитків, яка була залишена без реагування. Після чого, 05.12.2014 р., прийшовши до офісу замовника по АДРЕСА_2 у м. Харкові дізнався про закінчення діяльності останнього у зазначеному орендованому приміщенні з 17.11.2014 р.

Тому вважає, що за кожний день прострочення відповідач має сплатити на його користь пеню у розмірі 3% від вартості робіт.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що з 28.09.2014 р. між сторонами був укладений договір з індивідуальним номером замовлення ЕХ-368L з виготовлення і передачу у власність позивача ПВХ конструкцій (вікон) (а.с.10).

Відповідно до п. 2.1. Договору вартість виробів становить 15 930 грн.

Згідно п. 3.2. Договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту кладення договору, тобто до 27.10.2014 р.

У відповідності до п. 2.2. Договору позивачем сплачена вартість виробів у повному обсязі, підтвердженням чого є товарний чек № ЕХ-368L від 28.09.2014 р. (а.с.11)

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачем своїх зобов'язань.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 202-203, 626-627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони по договору є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності договору, як одного з виду правочинів, є такі:

· його зміст не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

· особи, які вчиняють договір, повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

· їх волевиявлення має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі;

· договір має вчинятися у формі, встановленій законом й бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності договору (правочину) може тягнути його нікчемність, із застосуванням відповідних правових наслідків або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку.

Вказаний договір є одним із багатьох інших видів договорів і на нього розповсюджуються зазначені вище загальні правила, а також правила, спеціально виписані для нього.

Відносно правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, які повинні бути дотриманні сторонами при укладенні договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2014 р. між ОСОБА_2 як замовником та ФОП ОСОБА_3 як виконавцем укладено договір №ЕХ-386L, згідно умов якого відповідач у вказаній справі як виконавець зобов'язався у строк до 27.10.2014 р. виготовити та передати у власність позивача ПВХ конструкції (вікна) загальною площею 10,692 м.2, колір профілю -білий, заповнення 4х16х4, тип профілю: ПВХ Lider, а Замовник, у свою чергу здійснив оплату послуг у повному обсязі, сплативши вартість виробів в сумі 15930 грн., що підтверджується товарним чеком № ЕХ-386L від 28 вересня 2014 року (а.с. 11).

При цьому при розгляді справи було встановлено, що відповідач у справі взяті на себе зобов'язання , передбачені п. 3.2 Договору не виконав, і замовлені вироби позивачу як замовник не передав.

Вирішуючи вказаний спір, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилається на те, що з товарного чеку не вбачається ким саме була сплачена сума оплати робіт, за які саме роботи чи матеріали та від кого адресовано вимогу про розірвання договору та відшкодування збитків.

Однак колегія суддів вважає, що дані висновки не відповідають дійсності, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що номер товарного чеку відповідає номеру договору, укладеного між сторонами. Сума оплати послуг у розмірі 15 930 грн, яка зазначена у чеку відповідає сумі, що прописана у п.2.2. Договору, пунктом 3.1. Договору зазначено, що оплату послуг зобов'язується здійснити замовник, а пунктами 1.4.-1.7. прописано, які саме роботи і з яких матеріалів зобов'язується здійснити виконавець, зокрема найменування виробу МПК Lider, що зазначено в товарному чеку відповідає найменуванню виробів зазначених в п. 1.7 Договору, сплачена позивачем сума замовлення в товарному чеку відповідає, сумі визначені в договорі, та індивідуальний номер замовлення ЕХ-386L зазначений в договору повністю співпадає із номером зазначеним в товарному чеку (а.с.10,11). Таким чином колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження позивачем факту сплати коштів за вказаним договором повністю спростовується наданими доказами.

29.11.2014 р. позивачем була направлена вимога на юридичну адресу, зазначену у Договорі. При оформленні даної вимоги ним була допущена технічна описка при написанні прізвища, однак зі змісту вимоги видно, що вона стосується зобов'язань, які виникли із Договору від 28.09.2014 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.12)

Отже, суд першої інстанції не дослідив та не дав належної оцінки умовам договору та доказам у справі про його не виконання, зробив передчасний висновок про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачем своїх зобов'язань.

Статтею 611 ЦК Українивстановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець прострочує виконання роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Положеннями ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем, ОСОБА_2 в повному обсягу виконані зобов'язання, передбачені п. 3.1 Договору по оплаті послуг по виготовленню ПВХ виробів шляхом сплати 15930 грн., що підтверджується товарним чеком № ЕХ-386L від 28 вересня 2014 року (а.с. 11), а відповідач взяті на себе зобов'язання передбачені п. 3.2 Договору не виконав та не передав замовнику - позивачу ПВХ вироби у строк передбачений договором ( п. 3.2 Договору).

За таких обставин коли відповідач порушив взяті на себе зобов'язання не виконавши замовлення, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми внесених коштів авансу в розмірі 15930 грн. є такими що відповідають п. 4.1 Договору та ст.571 ЦК України .

Крім того підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача пені за не виконання зобов'язань, оскільки вказані вимоги відповідають ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" і співпадає з розрахунком, наведеним в позовній заяві позивача оскільки термін затримки склав 24 дні, а розмір становить 3% від суми внесеного авансу. Так сума замовлення та оплаченого авансу становила 15930 грн., час затримки з 29 листопада 2014 року дати направлення вимоги про повернення коштів до дати пред'явлення позову, направлення поштовим зв'язком ( 25 грудня 2014 року) становить 24 дні, тому сума пені повинна становити 11469.60 грн. ( 15930 х 3% х 24 ).

Оскільки суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підтверджена квитанцією та оплачена позивачем сума - 15 930,00 грн та сума сплаченого судового збору у розмірі 365,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 202-203, 526, 530, 612, 626-627, 629, 865,866 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 60, 69, 88, 213, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Вишневе Київської області, прож.м. Вишневе, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 930,00 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 00 коп. вартість оплачених та не виготовлених ПВХ конструкцій , 11469,60 грн. пені за не своєчасне виконання зобов'язань та 365,40 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судових витрат, всього 27765 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц. Кашперська

В.О. Фінагєєв