У Х В А Л А

судового засідання

30.04.2015 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, з участю заінтересованих осіб: ПАТ КБ Надра, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП ТУР-РЕТУР,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою, в якій просить: визнати дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1 за виконавчим листом № 5004 2-2830/10 від 21 квітня 2011 року незаконним та зняти арешт із вказаного автомобіля.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що у провадженні державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-2830/10 від 21 квітня 2011 року про стягнення з неї та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП ТУР-РЕТУР на користь ВАТ КБ Надра 1369433,32 гривень. При проведенні виконавчих дій державний виконавець неправомірно наклав арешт та виніс постанову про розшук її автомобіля НОМЕР_1, який належить її на праві приватної власності. Вважає, що арешт накладено незаконно, так як у неї є приватизована квартира за адресою: м.Львів, вул. Котляревського,12/9 та офісне приміщення за адресою: м.Львів,вул. Київська,27 на які також накладено арешт в тому ж виконавчому провадженні, вартість такого майна перевищує декілька разів більша, ніж сума перед стягувачем. Крім цього, даний автомобіль є в кредиті у тому ж банку ПАТ КБ Надра, згідно кредитного договору №558/06-Ф від 17.07.2007 року, Тому законних підстав у державного виконавця накладення арешту на автомобіль немає, такі дії є неправомірні, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, пояснення дав аналогічні викладеним у справі, просить скаргу задоволити.

Державний виконавець служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, представник ПАТ КБ Надра. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник ПП ТУР-РЕТУР в судове засідання не з'явилися, про день,час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе, розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив представник ОСОБА_1..

Заслухавши пояснення представник боржника ОСОБА_1, суд перевіривши матеріали справи, доводи скарги, вважаю, що скарга на рішення державного виконавця

не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Франківського ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий листи №2-2830/10 виданий 21.04.2011р. Франківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Тур-Ретур» на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 1369433 (один мільйон триста шістдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять три)грн. 32 коп. та стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Тур-Ретур» на користь Філії ВАТ КБ «Надра» Львівське РУ судові витрати в розмірі 1700(тисячу сімсот )грн. 00коп. державного мита та 30(тридцять) 00коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 02 серпня 2012 року винесено постанову про розшук майна боржника від в межах ВП№27815376, якою оголошено в розшук та орієнтовано особовий склад на затримання транспортних засобів, в тому числі на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON(2006), сірий № кузова JMBLYV75W6J000623, що належить ОСОБА_1, а 04.09.2012 року державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 складено акт опису арешту майна в межах ВП№27815376, яким було описано і накладено арешт на автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON(2006), сірий № кузова JMBLYV75W6J000623, що належить ОСОБА_1.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на те, що статтею 129 Конституції України встановлено, що рішення суду, яке вступило в законну силу є обовязковим для виконання по всій території України.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно п.4.13.3 Інструкції «Про проведення виконавчих дій»у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить про такий розшук постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Цією ж статтею передбачено, що постанова про розшук транспортного засобу боржника виноситься державним виконавцем виключно у разі необхідності.

Отже виявляється, що дії державного виконавця щодо об'явлення транспортних засобів боржника у розшук є цілком законними, виходячи з природи та мети постанови про розшук майна боржник, вона має одноразову дію, тобто до її виконання.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що саме по собі проведення дій державного виконавця з розшуку майна боржника під час виконання рішення суду, не може бути підставою для визнання їх незаконними, оскільки вони були правомірними. Скаржник зазначаючи було порушення його прав при винесенні постанови, не пояснив та не надав доказів, які свідчили б що така постанова порушує права сторони виконавчого провадження боржника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених цим Законом, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом.

ОСОБА_5 визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Державний виконавець вимушений був приймати такі рішення, виходячи з розміру заборгованостей боржника, ухилення його від виконання рішення суду, ігнорування ним вимог державного виконавця.

Таким чином, порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови про розшук майна боржника від 02.08.2012 р. в межах ВП№27815376 не було.

Пунктом 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

Як вбачається зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавству порядком.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акту опису майна видається боржнику.

Згідно п.4.2, 4.2.1 наказу Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802 «Інструкція з організації примусового виконання рішень» після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Відповідно до п.4.2.2 вказаного порядку зазначено, що акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що саме по собі проведення дій державного виконавця з опису та арешту майна боржника під час виконання рішення суду, не може бути підставою для визнання їх незаконними, оскільки вони були правомірними. Скаржник зазначаючи було порушення його прав при складанні оскаржуваного акту, не пояснив та не надав доказів, які свідчили б що акт опис й арешту майна порушує права сторони виконавчого провадження боржника.

Крім того, згідно матеріалів справи видно, що державним виконавцем в акті опису і арешту майна зазначений обсяг обмежень в користуванні майном, та держаний виконавець, поняті та боржник були присутні при складенні акту, зауважень не мали, підписали такий акт та саме майно було передано на зберігання відповідній особі.

На підставі вищевикладеного вбачається, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі не зазначено.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги, тому слід відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 209, 210, 383, 384,385, 387 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, з участю заінтересованих осіб: ПАТ КБ Надра, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП ТУР-РЕТУР.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.