Справа № 2018/2439/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі :

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зазначеним позовом та просили ухвалити рішення, яким скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину частки у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл UА» (далі - ТОВ «Сокіл UА») в розмірі 47,5 %, як на майно, що придбане у період шлюбу з ОСОБА_9, видане державним нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є батьками померлого ОСОБА_9, а відповідач ОСОБА_5 його дружиною. 16 грудня 2009 року державний нотаріус їх повідомила, що ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частини частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UА» в розмірі 47,5 %, як на майно, що придбане в період шлюбу, з їхнім сином, з чим вони не погоджувалися, зазначивши, що нотаріус неправомірно включила до складу спільної сумісної власності подружжя частку в статутному фонді підприємства.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012року позов задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на 1/2 частину частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UA» в розмірі 47,5 %, як на майно, що придбане в період шлюбу померлим ОСОБА_9, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6 16 грудня 2009 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2014 року позов задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на 1/2 частину частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UA» в розмірі 47,5 %, як на майно, що придбане в період шлюбу померлим ОСОБА_9, видане ОСОБА_5 державним нотаріусом восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6 16 грудня 2009 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду не зявились, були належним чином повідомлені про місце і час проведення судового засідання. В судовому засіданні представник позивачів за довіреностями ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилалсь на обставини, викладені в позові. Наполягала, що частка у статутному каптіалі товариства з обмеженою відповідальністю не є спільною сумісною власністю подружжя за своїм правовим змістом.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 03.03.2015 року просила суд відмовити у задоволенні позову, зазначала, що товариство було утворено під час шлюбу її довірителя та ОСОБА_9, який помер, шлюбного контракту щодо розподілу коштів складено не було, статутний капітал товариства сформований за рахунок коштів, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Третя особа державний нотаріус Восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, від завідувача Восьмої державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було надано письмове клопотання про слухання справи за відсутності представника нотаріальної контори (Т.2 а.с.222, 235).

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7 в судове засідання не зявились, були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили (Т. 2 а.с.230).

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог ( ст.11 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були батьками померлого 27.01.2009 року ОСОБА_9, а відповідач ОСОБА_5 його дружиною з 1978 року.

Померлий ОСОБА_9 та ОСОБА_5 є засновниками та учасниками товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл UА».

Згідно статуту товариства в новій редакції частка ОСОБА_5 О.Г. у статутному фонді товариства становить 95%, частка ОСОБА_5 становить 5%. Відомостей про наявність шлюбного контракту або інших доказів на наявність розподілу майна подружжя до смерті ОСОБА_9 суду не надано.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина померлого ОСОБА_5, діти померлого ОСОБА_7, ОСОБА_8 та батьки померлого ОСОБА_3, ОСОБА_4 Діти ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовились від права на прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_5

16.12.2009 року державним нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори за заявою ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя, придбаному подружжям за час шлюбу у вигляді частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UА», що складається з частки померлого у розмірі 95%. При цьому, нотаріус, видаючи ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на частку у статутному фонду підприємства посилається на ст. 60 СК України та зазначає, що частка у статутному фонді ТОВ «Сокіл UА» в розмірі 95% є спільний сумісним майном подружжя і ОСОБА_5 належить право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу.

Також, з матеріалів справи вбачається, що державним нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори 16.12.2009 року було видано свідоцтво (реєстр. № 1-2140) про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UА» в розмірі 47,5 %. На іншу частку у розмірі 47,5% отримала свідоцтво про право власності ОСОБА_4І.(Т. 1 а.с.229).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь- яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимогами ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 встановлено, що відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦК України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Згідно офіційного тлумачення Конституційного Суду України у справі № 1-8/2012 від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 положення ч. 1ст. 61 СК України, підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Розглядаючи справу та виконуючи вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, судом встановлено, що статутний капітал товариства був сформований його засновниками ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у період їх шлюбу, а тому суд, вважає, що вони сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя і є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Оскільки право власності на частку у статутному капіталі товариства може бути предметом договору купівлі-продажу і дає право на управління товариством та одержання прибутку, таке право є майновим, а отже відповідач має право на 1/2 частку (50%) яка належала ОСОБА_9 у статутному капіталі вказаного товариства.

У звязку з чим, суд прийшов до висновку, що з огляду на презумпцію права спільної сумісної власності частина частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл UА», передана до статуту померлим ОСОБА_9 у розмірі 95 % є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та не є майном підприємства.

Не беручи до уваги висновків, викладених у правових позиціях Верховного Суду України, викладених у рішеннях Верховного суду України від 26 грудня 2007 року №6-3/2007 та від 03 липня 2013 року №6-61цс13, на які посилався представник позивачів, суд виходить з необхідності дотримання вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України, на яке було звернуто увагу суду в ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 липня 2013 року та від 28 січня 2015 року щодо застосування судами висновків рішення Конституційного Суду України у справі №1-8/2012 від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012 щодо положень ч.1 ст.61 СК України.

Таким чином, позивачами по справі не доведено, а судом не встановлено, що нотаріус під час видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину частки у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю ««Сокіл UА» в розмірі 47,5% як на майно, що придбано у період шлюбу відповідача з померлим ОСОБА_9, неправомірно включило це до складу спільної сумісної власності подружжя, а тому вимоги позивачів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,58-60, 209,212,214-215,218, 256 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус восьмої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування свідоцтва про право власності- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2015 року.

Суддя Н.В. Якуша