Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Токарєв А.Г. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 235/2896/14
12 травня 2015 року Справа № 22ц/778/3005/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна та визнання права власності та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Останній, після розірвання шлюбних стосунків, залишив квартиру й став мешкати у іншому житловому приміщенні. З того часу колишній чоловік не бере участі у витратах з утримання спірної квартири. Оплату комунальних платежів та поточний ремонт житлового приміщення здійснювала за власний рахунок. Вважає, що на її користь має бути присуджена половина понесених нею витрат, починаючи з 2011 року на: утримання квартири - 919 грн. 65 коп., оплату послуг теплопостачання - 878 грн. 28 коп., кошти затрачені на поточний ремонт 3941 грн., а всього - 5738 грн. 93 коп. , а оскільки відповідач не користується довгий час спірним житловим приміщенням, фактично відмовився від нього, має заборгованість з оплати витрат на його утримання, водночас покликала суд визнати за нею право власності на всю квартиру.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2015 року позов задоволено частково. В межах строків позовної давності суд присудив на користь заявника 764 грн. 06 коп. як грошову компенсацію пов'язану з утриманням квартири. Решта позовних вимог була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач прохав скасувати судове рішення й ухвалити нове рішення, оскільки на його думку, суд неправильно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог закону.

Із матеріалів вбачається наступне.

Сторони є співвласниками житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1(а.с.7).

У згаданому житловому приміщенні постійно мешкає позивач (а.с.9).

Згідно ст.322,360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, також передбачений ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій рахунків та квитанцій позивач за останні три роки поніс витрати по утриманню і збереженню спільної з відповідачем квартири, на сплату обов'язкових комунальних платежів на загальну суму 1528 грн. 12 коп.(а.с.12-111).

Частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними (ст.370 ЦК).

В такому разі, на належну відповідачу частку (1/2) у праві спільної сумісної власності на нього може бути покладений обов'язок відшкодувати позивачу половину витрат пов'язаних з утриманням квартири, що складає 764 грн. 06 коп. (1528 грн. 12 коп. : 2).

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в цій частині є правильним.

Що стосується позовних вимог та аргументів скарги про відшкодування витрат зі сплати послуг теплопостачання.

Житлове приміщення про яке йдеться у позові не обладнано приладом обліку теплової енергії.

Судом з'ясовано, що нарахування оплат послуг теплопостачання за спірною адресою проводились на одну людину й окрім того з зарахуванням субсидій, які отримував сам позивач (а.с.102).

Уявляється, що підстав для задоволення позову в цій частині районний суд не мав, а тому його висновки з цього питання є обґрунтованими.

Стосовно заявленої вимоги про стягнення витрат на поточний ремонт квартири.

У ст.151 ЖК України є застереження, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт

Твердження заявника про те, що він здійснив заміну технічних приладів, дверей базуються лише на її особистих поясненнях.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу.

Натомість, суд констатує про відсутність даних: про обсяг будівельно-монтажних робіт поточного ремонту (ресурсів), товарні чеки, накладні, акти про улаштування інженерних мереж при виконанні ремонту, про санітарно-технічні прилади, про сукупність та вартість фактичних ремонтно-будівельних робіт з огляду на їх обсяг і склад.

Сам відповідач не признає вкладення позивачем зазначених витрат.

У своїх вимогах заявник також наполягав на передачі йому у власність частки відповідача на яку останній може розраховувати у спільній власності.

Отже, фактично йдеться про позбавлення відповідача права на майно у спільній власності.

Питання набуття права власності на нерухоме майно регулюється цивільним законодавством.

Цивільним Кодексом України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК).

Підстави припинення права власності конкретно окреслені у ст.346 ЦК.

Суд першої інстанції правильно вважав, що вимога з цього питання не може бути дозволена, оскільки із заявлених підстав, право власності відповідача на спірне майно не може бути припинено.

За положеннями ст.215 ЦПК при ухваленні рішення суд першої інстанції мав би вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Статтею 220 ЦПК передбачено, що суд за заявою зацікавленої особи може ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати.

Як підсумок, аргументи скарги щодо стягнення судових витрат не є виправданими.

За таких обставин, рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: