Справа №2/205/56/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 діючої також в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохліб» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2014 року позивачка діючи також в інтересах малолітньої ОСОБА_4 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохліб» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с.2-6).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власницею автомобіля марки «Форд», д/н НОМЕР_1, керуючи яким 17.05.2012 року біля буд.№192 по вул..Куйбишева у м. Синельникове Дніпропетровської області, потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої її автомобіль було пошкоджено, а малолітній дочці, яка знаходилась в машині завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Постановою слідчого відділу Синельниківського РВ було закрито кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3, що допустив зіткнення з автомобілем позивачки. Також, в постанові зазначено, що автомобіль марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3 мав несправність, що призвело до ДТП. Дану несправність мав виявити під час планового огляду, а саме: перед випуском автомобіля на лінію, механік, - ОСОБА_5

Постановою про адміністративне правопорушення від 27.10.2014 року ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.128 КУпАП.

Автомобіль марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3, належить на праві приватної власності ТОВ «Дніпрохліб», який на підставі поліса № АВ/0890961 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Згідно висновку авто товарознавця, вартість матеріальної шкоди завданої автомобілю марки «Форд», д/н НОМЕР_1, становить 117 556,28 грн. Звернувшись до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, на користь позивачки ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» було сплачено 49 000,00 грн. страхового відшкодування. Але, різниця між вартістю завданої шкоди та виплаченою грошовою сумою ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», що складає 68 556,28 грн. та понесені додаткові витрати на оплату послуг експерта в сумі 1 050,00 грн., проведення огляду автомобіля в сумі 88,00 грн., так і не була відшкодована позивачці.

Також наголосивши на тому, що внаслідок вищевказаної ДТП позивачка зазнала значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку із пошкодженням автомобіля та завданням її доньці тілесних ушкоджень.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, у якому просила солідарно стягнути зі співвідповідачів на свою користь матеріальну шкоду в сумі 68 556,28 грн.; витрати на оплату послуг експертів в сумі 1 050,00 грн.; витрати з відправки телеграми в сумі 88,08 грн.; солідарно стягнути зі співвідповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., а на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. та судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивачка в особі представника за довіреністю - ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на вкладені обставини та надані суду письмові докази.

Співвідповідач - ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Посилаючись на надані суду письмові заперечення та докази в обґрунтування, просив у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі.

Співвідповідач - ОСОБА_5, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду його представником за довіреністю-дорученням - ОСОБА_6, надані письмові заперечення та заява, в яких він за перечує проти вимог позову та просить у задоволенні позову відмовити (а.с.152-156).

Співвідповідач - ТОВ «Дніпрохліб», в особі свого законного представника в судове засідання не з'явилось. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялось належним чином. Але, до канцелярії суду повернулись поштові відправлення із відмітками «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.176-178,179-181,182-184).

За згодою представників позивача та співвідповідачів розгляд справи завершився без участі осіб, що не з'явилися.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст рішення складено 15 квітня 2015 року.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власника автотранспортного засобу на отримання відшкодування шкоди.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка по справі - ОСОБА_3 є власницею автомобіля марки «Ford», моделі «Focus», тип: легковий-комбі-В, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.7).

17 травня 2012 року близько 16:10 год. по автодорозі «Дніпропетровськ-Мелітополь» на шляху прямування навпроти буд.№192 по вул.. Куйбишева у м. Синельникове Дніпропетровської області, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3, через несправність автомобіля виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford», моделі «Focus», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажиру автомобіля марки «Ford», моделі «Focus», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.8-9,35,36).

Власником автомобіля марки «ГАЗ», моделі «3302», тип: фургон малолітражний-В, номер шасі НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_3, являється Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрохліб», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 (а.с.11).

На час ДТП, згідно полісу № АВ / 0890961, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого), власника автомобіля марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3, ТОВ «Дніпрохліб», було застраховано в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із лімітом відповідальності 50 000,00 грн. ( 1 000,00 грн. складає франшиза) (а.с.30).

Причиною даного ДТП стала несправність автомобіля, а саме: механічне пошкодження листа передньої лівої ресори вісі автомобіля марки «ГАЗ-3302», д/н НОМЕР_3, а також переобладнання передньої ходової частини автомобіля, шляхом додавання додаткових листів передніх ресор, що є порушенням згідно ГОСТ стандарту.

Відповідальною особою, яка підтверджувала справність автомобіля перед випуском його на лінію та перевіряла його технічний стан на момент ДТП являвся ОСОБА_5, щодо якого винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 №008705 від 27.10.2014 року, за правопорушення передбачене ч.1 ст.128 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 800,00 грн. (а.с.10).

Як вбачається із висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZC120612 від 12.06.2012 року, складеного атестованим судовим експертом - автотоварознавцем Захорольським В.Я., розрахований із врахуванням економічної недоцільності відновлення транспортного засобу, як такий, що є ринковою вартістю фактично знищеного в наслідок ДТП автотранспортного засобу марки «Ford», моделі «Focus», д/н НОМЕР_1, розмір завданої позивачці майнової шкоди становить 117 556,89 грн., (а.с.12-15).

На момент ДТП відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із Дочірнім підприємством «Дніпропетровський хлібокомбінат №2», працював на посаді водія автомобіля (а.с.84). ОСОБА_5 на момент ДТП також перебував у трудових відносинах із Дочірнім підприємством «Дніпропетровський хлібокомбінат №2», працюючи на посаді начальника транспортного відділу (а.с.100-101).

Так, згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Оскільки, за правилом ч.1 ст.1172 ЦК України, обов'язок на відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків покладається на юридичну або фізичну особу, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, доводи позивачки щодо солідарного обов'язку ОСОБА_2, ТОВ «Дніпрохліб» та ОСОБА_5 відшкодувати, завдану в наслідок ДТП шкоду, вважаються судом незаконними.

При вирішенні питання щодо присудження на користь позивачки у відшкодування майнової шкоди, що становить 68 556,28 грн., на проведення експертної оцінки в сумі 1 050,00 грн., витрати на поштову пересилку в сумі 88,08 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. на користь ОСОБА_3 та 50 000,00 грн. на користь ОСОБА_4 суд виходить із наступного.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На умовах страхового полісу № АВ / 0890961 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3, що і не заперечувалось позивачкою та її представником, було виплачено страхове відшкодування в межах визначеного договором страхового ліміту в розмірі 49 000,00 грн., за винятком франшизи в сумі 1 000,00 грн. (31).

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно із договором страхування.

При цьому суд зауважує, що в обґрунтування розміру майнової шкоди в сумі 68 556,28 грн., визначеної позивачкою у вигляді різниці між розміром розрахованої судовим експертом - автотоварознавцем майнової шкоди та суми одержаного страхового відшкодування, позивачка взагалі не надала суду ні страхового акту, ні складеного за участю представника страхової компанії акту оцінки майнових збитків пошкодженого автомобіля.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції вважає, що позивачкою не надано доказів вини відповідачів, у зв'язку із чим, доводи ОСОБА_3, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог визнаються судом у повному обсязі недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

Згідно до ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.2,3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди - є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями співвідповідачів моральної шкоди, суд вважає, що дані вимоги є безпідставними та необгрунтованими, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, суд враховує те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому сплачений позивачкою судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, ч.3 ст.386, 979-999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст.10,11, 59, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 діючої також в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохліб» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд Ленінського району м. Дніпропетровська у порядку подання апеляційної скарги протягом десяти днів із дня проголошення рішення суду. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня одержання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; якщо була подана апеляційна скарга, рішення суду набиратиме законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Шавула