Справа № 454/307/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/3971/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

при секретарі: Щербай В.П.

з участю: ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача Мокрій Р.З., Галась Я.Ч.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Шахта "Надія" про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, який оскаржив вказане рішення.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що, судом першої інстанції не перевірено належності та допустимості доповідної від 14.08.2014 року, згідно якої він не виходить на роботу з 13.08.2014 року та не перевірено чи зафіксована така довідка в журналах внутрішньої документації. З аналогічних підстав сумнівною є і доповідна начальника дільниці №1 Казибріда М.Б. від 20.08.2014 року. Зазначає, що судом не досліджено підстав у зв'язку з якими позивач був відсутній на засіданні профспілкового комітету 29.08.2014 року. Не перевірено також, на думку апелянта, і оригінал наказу про його звільнення. Просить апеляційний суд також звернути увагу на те, що формулювання причин звільнення в оспорюваному наказі відрізняється від того, на який було надано згоду профкомом. Вважає передчасними висновки суду про те, що він не вимагав ні видачі наказу про звільнення ні трудової книжки. Крім того, вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою і численні порушення керівництвом шахти вимог трудового законодавства при його звільненні, а також не досліджувалося чи були виплачені йому всі виплати, передбачені ст.116 КЗпП України при звільненні, а відтак вважає, що є всі підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з серпня 2010 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Шахта "Надія", де працював на посаді гірничого робітника підземного Д№1. Наказом №182-к від 29 серпня 2014 року його звільнено з роботи із займаної посади по п. 4 ст. 40 КЗпП України з 12 серпня 2014 року за здійсненні прогули без поважних причин з 13 серпня по час видачі наказу.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ "Шахта "Надія" про поновлення на роботі та стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач допустив прогул без поважних причин (був відсутній на роботі з 13 серпня 2014 року по день видачі наказу - 29 серпня 2014 року) і при його звільненні з роботи був дотриманий порядок передбачений трудовим законодавством. При цьому судом достовірно встановлено, що працюючи у відповідача, позивач з 29 липня 2014 року по 12 серпня 2014 року перебував на лікарняному, після закінчення якого на підприємство не повернувся, до виконання трудових обов'язків не приступив, був відсутній на робочому місці без поважних причин з 13 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року.

Покликання апелянта на те, що після виходу з лікарняного його недопустили до роботи на підприємстві не підтверджено жодними належними і допустимими доказами.

Позивач повідомлявся та запрошувався головою профспілкової організації підприємства на засідання профкому, де вирішувалось питання про дачу згоди на його звільнення з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпП України. Однак дане засідання профкому проігнорував.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що судом не перевірено чи в день звільнення з роботи з ним був проведений розрахунок у відповідності до ст. 116 КЗпП України, оскільки вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні позивачем не заявлялося. При цьому він не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом про такі стягнення.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,- УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: