У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Кіровоградської області, про відшкодування шкоди, заподіяної несвоєчасним виконанням рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), третя особа - прокуратура Кіровоградської області, про відшкодування шкоди, заподіяної несвоєчасним виконанням рішення суду, у якому зазначала, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року у справі № 2-419/2003, яким на її користь стягнуто грошову компенсацію в сумі 1 855 грн 27 коп. Рішення суду набрало чинності 17 травня 2003 року. Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі за скаргою № 19550/12 на її користь за невиконання вказаного рішення національного суду з України стягнуто справедливу сатисфакцію в розмірі 2 тис. євро.

Оскільки рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року у справі № 2-419/2003 залишалось невиконаним понад 10 років, їй заподіяно майнову шкоду через девальвацію валюти та використання державним органом влади належного їй майна, без сплати на її користь будь-якої винагороди.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, просила стягнути з ДКС України шляхом безспірного списання на її користь заподіяну їй бездіяльністю органів державної влади майнову шкоду в загальному розмірі 4 059 грн 47 коп., із яких: 313 грн - індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов'язання, 55 грн 80 коп. - 3 % річних, 3 690 грн 67 коп. - подвійна облікова ставка НБУ за час прострочення виконання грошового зобов'язання; 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 2 тис. грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДКС України шляхом безспірного списання на користь ОСОБА_3 313 грн індексу інфляції за прострочення виконання основного зобов'язання, 55 грн 80 коп. - 3 % річних від простроченої суми, 3 671 грн 03 коп. подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення невиконання грошового зобов'язання та 2 тис. грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. ст. 625, 1166 ЦК України, виходив із того, що внаслідок тривалого невиконання судового рішення про стягнення на користь позивача грошової компенсації, останній через девальвацію валюти заподіяно майнову шкоду, яка підлягає стягненню за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з ДКС України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ДКС України є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки позивачу заподіяно майнову шкоду внаслідок бездіяльності працівників ВДВС Знам'янського РУЮ та Знам'янського МВ УМВС України в Кіровоградській області, питання про залучення до участі у справі яких судом першої інстанції не вирішувалось.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист № 2-419/2003 на виконання рішення суду від 17 квітня 2003 року про стягнення із Знам'янського МВ УМВС України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_3 1 855 грн матеріальної шкоди.

Вказаний виконавчий лист не було виконано ВДВС Знам'янського МУЮ, що підтверджується відміткою на виконавчому листі.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2004 року визнано неправомірною бездіяльність ВДВС Знам'янського МУЮ щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року.

Із листів ВДВС Знам'янського МУЮ від 05 березня 2007 року за № 2545 та від 18 липня 2011 року за № 35025 вбачається, що заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року не стягнуто у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках боржника, та в подальшому виконавчий лист було повернуто ОСОБА_3 виконавче провадження згідно з актом від 12 січня 2009 року знищено (а. с. 55, 56).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі за скаргою № 19550/12 на користь ОСОБА_3 за невиконання вказаного рішення національного суду з Високої Договірної сторони - України стягнуто справедливу сатисфакцію в розмірі 2 тис. євро. Рішення суду набрало чинності 09 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України <nau://ukr/2456-17|st25> відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача, апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що поряд з бездіяльністю ВДВС Знам'янського МУЮ щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року, як на обґрунтування позову позивач посилалась і на бездіяльність ДКС України, на виконанні якої тривалий час перебували платіжні вимоги, що встановлено рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2004 року та Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року.

Зазначені обставини судом апеляційної інстанції досліджені не були, а тому його висновки про відмову в задоволенні позову у зв'язку з неналежним відповідачем є передчасними.

Крім того, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції поряд з іншим не обговорив питання про залучення до участі у справі ВДВС Знам'янського РУЮ Кіровоградської області, який безпосередньо займався виконанням рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року, та Знам'янського МВ УМВС України в Кіровоградській області, винними діями якого позивачу було заподіяно матеріальну шкоду.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко