Справа № 463/6272/14 Головуючий у 1 інстанції:Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/2876/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 на підставі ст. 192 СК України звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та просила стягувати щомісячно з відповідача в її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 2000 грн., починаючи з часу звернення із позовом до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова, зміненим 24.11.2008 року рішенням Апеляційного суду Львівської області зобов'язано стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач регулярно сплачує присудженні аліменти, проте жодної додаткової допомоги пов'язаної з дозвіллям сина не надає. На даний час збільшились потреби дитини, тому сума є недостатньою для її утримання, оскільки дитина потребує додаткових витрат у зв'язку з тим, що є інвалідом дитинства, потребує індивідуального догляду, збалансованого харчування, лікувальної фізкультури, санітарно-курортного лікування, також витрат на канцтовари, шкільну форму та відвідування гуртка танців, секції плавання та карате, а тому на його утримання потрібні кошти в розмірі, не меншому ніж прожитковий мінімум встановлений для дитини відповідної вікової категорії.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на придбання одягу для сина, відвідування гуртків та секцій в розумінні ст. 185 СК України є додатковими, оскільки пов'язані з розвитком здібностей дитини. Проте суд не врахував того, що на даний час у зв'язку з інфляційними процесами в країні збільшились ціни на всі речі, необхідні дитині, включаючи продукти харчування, засоби гігієни, одяг, взуття, речі необхідні для навчання та медикаменти. Звертає увагу на те, що дитина є інвалідом дитинства, потребує лікування та оздоровлення. Стверджує, що дохід сім`ї складають її заробітна плата та аліменти в розмірі 450 гривень, які сплачує відповідач, однак цих коштів не вистачає на утримання дитини. Зазначає, що їй необхідні кошти на утримання сина в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідної категорії. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2015 рокута ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6).

Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21.08.2008 року, яке 24.11.2008 року змінено Апеляційним судом Львівської області, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7, 8).

У відповідності до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Відповідач на даний час не працює, його матеріальний стан не покращився, аліменти, які йому визначені за рішенням суду він сплачує.

Жодних доказів того, що матеріальний стан відповідача покращився позивачкою не представлено.

Доводи позивачки про необхідність зміни розміру аліментів у зв'язку з тим, що вона несе додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки у відповідності до положень ст. 185 СК України позивачка вправі заявити вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Витрати на придбання одягу для сина, відвідування гуртка танців, секції плавання та карате в розумінні ст. 185 СК України є додатковими, оскільки пов'язані з розвитком здібностей дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів: що матеріальний стан відповідача змінився для можливості збільшення розміру аліментів до 2 000 грн. з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду; щодо погіршення матеріального стану позивачки, та підставно відмовив в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У п. 17 цієї Постанови також роз'яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що не має на даний час можливості сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, оскільки ніде не працює, його матеріальний стан не покращився, інших доходів не має.

Для визначення підстав для збільшення розміру аліментів необхідно встановлювати юридично важливі обставини, визначені ст. 192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення або поліпшення матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, а також їх здоров'я, а не збільшення прожиткового мінімуму. Наявність таких обставин в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України під час розгляду справи судом має бути доведена.

Тому суд першої інстанції вірно послався на те, що покращення матеріального становища платника аліментів - відповідача ОСОБА_4 з часу ухвалення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21.08.2008 року, яке 24 листопада 2008 року змінено Апеляційним судом Львівської області, позивачкою не доведено.

Обґрунтування позовних вимог потребою у додаткових витрат на дитину, пов?язаних з лікуванням, збалансованим харчуванням, санаторно-курортним лікуванням, придбанням канцтоварів та шкільної форми, відвідуванням гуртків танців, карате, поїздкою в Болгарію, відвідуванням секції плавання, які підтверджуються товарним чеком, квитанціями (службовими документами) про оплату послуг, накладною (а.с. 31-39), не може бути підставою для збільшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, а може свідчити лише про наявність додаткових витрат на дитину, відповідно до ст.185 СК України.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.