У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3, та ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 про визнання розірваним договору про заощадження та припинення заповідального розпорядження, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 27.08.2012 року помер його батько ОСОБА_6 і він являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки заповіт останній не складав. 20 лютого 2013 року позивач подав заяву про прийняття спадщини за померлим батьком і приватним нотаріусом ОСОБА_7 було проведено реєстрацію спадкової справи. При житті батько повідомив позивача про відкриття депозиту у ПАТ КБ «ПриватБанк» і у липні 2013 року нотаріусом повідомлено, що при укладенні договору депозиту 12.03.2011 року ОСОБА_6 вчинив заповідальне розпорядження на грошові вклади по договору депозиту на імя дружини ОСОБА_4. В своїх розмовах батько жодного разу не згадував про факт написання ним заповідального розпорядження і крім того, між батьком та його дружиною були постійні конфлікти, що призвело в подальшому до їх розлучення.

Вважає сумнівним справжність вчинення його батьком заповідального розпорядження і таке не відповідає вимогам Закону, оскільки не засвідчене підписом уповноваженого працівника банку і просив визнати його недійсним.

До початку розгляду справи в суді першої інстанції позивач змінив предмет позову, мотивуючи тим, що ознайомившись із копією договору про заощадження № SAMDN7569 від 12.03.2011 року йому стало відомо, що заповідальне розпорядження ОСОБА_6 оформлено не окремим документом, а є складовим договору про заощадження. Також в самому кінці договору є заява від ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору, однак через печатку банку вбачається підпис, на який накладена печатка банку, що утруднює форму підпису. Також позивач зазначає, що відповідно до п.7 договору про заощадження від 12.03.2011 року сторони мають право достроково розірвати цей договір, так як вбачається із поданої ОСОБА_6 заяви, останній скористався своїм правом та підписав заяву про розірвання договору і передав банку.

Таким чином, з моменту отримання банком даної заяви через два банківські дні договір був розірваний, а отже і заповідальне розпорядження, як невідємна частина даного договору було припинено, однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає факт припинення дії заповідального розпорядження.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати розірваним договір про заощадження від 12 березня 2011 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, а також визнати припиненим заповідальне розпорядження складене у вказаному договорі про заощадження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2014 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 12.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про заощадження, згідно якого останній передав, а ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв 60000 грн. на термін 12 місяців під 14% річних, з щомісячним нарахуванням відсотків, терміном до 12.03.2012 року включно.

При укладенні даного договору ОСОБА_6 склав письмове заповідальне розпорядження в якому зазначив, що у разі його смерті вкладом і нарахованими відсотками розпоряджається дружина ОСОБА_4 100%

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Сторонами спірного договору про заощадження № SAMDN7569 від 12.03.2011 року є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Доказів, що позивач є спадкоємцем прав та обовязків ОСОБА_6 за договором про заощадження № SAMDN7569 від 12.03.2011 року позивачем та його представником суду не надано.

Оскільки, ОСОБА_1 не є стороною у вказаному договорі і, як встановлено судом, ним спадщину за померлим ОСОБА_6 не прийнято, так як не отримано свідоцтво про право на спадщину щодо грошових коштів за вищевказаним договором, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що він не має права ставити питання щодо його розірвання та у звязку з цим припинення заповідального розпорядження.

Доводи позивача та його представника про те, що ОСОБА_6 підписавши заяву, скористався своїм правом про розірвання договору в той же день і з моменту отримання банком заяви через два банківські дні договір був розірваний і заповідальне розпорядження, як невідємна частина даного договору було припинено, судова колегія до уваги не приймає, так як з оглянутого оригіналу договору в суді апеляційної інстанції вбачається, що сам договір і сама заява ОСОБА_6 являють собою фактично один документ і як договір про заощадження так і заява про розірвання такого договору датовані одним і тим самим числом 12.03.2011 року та з клієнтської виписки по договору за період з 12.04.2011 року по 12.03.2012 року ОСОБА_6 щомісячно нараховувалися та переводилися кошти за договором, що свідчить про те, що договір ним на день укладення не розривався, а протягом року з дня його укладення використовував нараховані ПАТ КБ «ПриватБанком» відсотки за цим договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.10.2011 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задоволено, і шлюб укладений між ними розірвано та виділено їм по 1/2 вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно договору від 12.03.2011 року за № SAMDN7569 на суму по 30000 грн. кожному, що свідчить про не розривання ОСОБА_6 договору в день його укладення.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин і правова норма, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, оцінив докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, результати оцінки доказів судом відображені в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_8