У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дем'яносов М.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив визнати недійсним свідоцтво № 57 на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видане 14 березня 2001 року Тепеницькою сільською радою Олевського району Житомирської області на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 16 березня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Лугіною О.І.; визнати за ним право власності на житловий будинок у цілому з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що 02 липня 2011 року між ОСОБА_7, як дарувальником та ОСОБА_4, як обдарованим укладено договір дарування житлового будинку у цілому з усіма надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване позивачем 10 серпня 2011 року у комунальному підприємстві «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» та проведено державну реєстрацію. У 2011 році позивач дізнався, що існує інший договір дарування де власником спірного майна є обдарована ОСОБА_2, яка прийняла в дар від дарувальника ОСОБА_5 16 березня 2001 року житловий будинок. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Лугінок О.І., а право власності зареєстровано в Коростенському БТІ. Право власності за договором дарування від 16 березня 2001 року (власник ОСОБА_8) зареєстровано в БТІ в документарній формі, без внесення відомостей до державного реєстру, а за договором дарування від 02 липня 2011 року (власник ОСОБА_4) зареєстровано БТІ в бездокументарній (електронній) формі із внесенням відомостей до державного реєстру. Таким чином на даний час, є чинними два різні правочини на підставі яких дві різні особи зареєстрували за собою право власності на одне й те саме нерухоме майно, що суперечить вимогам цивільного законодавства та порушує майнові права позивача. Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво № 57 на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 видане 14 березня 2001 року Тепеницькою сільською радою Олевського району Житомирської області на ім'я ОСОБА_5 Визнано недійсним договір дарування житлового вказаного будинку, укладений 16 березня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори, за реєстраційним № 1064. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо визнання права власності на спірний будинок відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення місцевого суду в частині задоволених вимог скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року рішення Олевського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Дем'яносов