Ухвала

іменем україни

10 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про виключення майна з акта опису та звільнення з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області), третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про виключення майна - будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з акта опису та звільнення її з-під арешту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким виключено з акта опису і арешту майна (серії № ВП 37657852) від 16 січня 2014 року, складеного старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Понікаровою А.О., 1/2 частину будівлі магазину загальною площею 37,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Положеннями ст. 321, ч.ч. 1, 2, 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 3, ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року, було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за кожним окремо, право власності на 1/2 частину спірної будівлі магазину.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що судом не враховано положення ст. 73 СК України, а саме те, що частина майна належна кожному з подружжя в натурі не виділена, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального та процесуального закону, а також установленим обставинам справи.

Відповідно до п. 5 ч. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про виключення майна з акта опису та звільнення з-під арешту.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ