Справа № 347/2756/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2015 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гордія В.І., з секретарем Корбутяк Н.М., за участю представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Слобідської сільської ради про встановлення факту права власності на нерухоме майно, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, Слобідської сільської ради про визнання факту власності ОСОБА_7 на житловий будинок і господарські споруди, що в с. Слобідка, Косівського району та факту прийняття ними спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7; про визнання за ними права власності на ? частину житлового будинку і відповідну частину господарських будівель і споруд, що в АДРЕСА_1

В процесі розгляду справи вони свої позовні вимоги збільшили і уточнили. Просять суд встановити факт власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що знаходиться в с. Слобідка, Косівського району та факт прийняття ними спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, також просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого Косівським райвиконкомом 20.04.1995 року на ім'я ОСОБА_8 та рішення цього ж виконкому № 77 від 08.05.2012 року, визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_9 посвідчений секретарем виконкому Слобідської сільської ради Косівського району від 22.03.2012 року, визнати за ними право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами і будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свої уточнені позовні вимоги підтримали і суду пояснили, що їхній батько ОСОБА_7 в 1960 році домовився з ОСОБА_8 про будівництво нового житлового будинку в межах суцільної забудови села. Вони спільно побудували цей будинок. Після смерті їхнього батька в 1988 році, будучи неповнолітніми, відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) вони вважали, що прийняли спадщину.

ОСОБА_8 (дядько їхнього батька) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а тому за обіцянкою його дружини вважали, що після її смерті будинок перейде їм у власність. Після смерті ОСОБА_9 дізналися, що та оформила заповіт в Слобідській сільській раді на ОСОБА_5, а тому в них виник сумнів в його законності.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_10 позов не визнав і суду пояснив, що разом з своєю дочкою ОСОБА_5 фактично утримували ОСОБА_9, яка склала заповіт на своє майно в користь його дочки, який посвідчений секретарем Слобідської сільської ради, Косівського району. Вважає, що правових підстав для скасування такого заповіту не має.

В судовому засіданні представник відповідача Слобідської сільської ради сільський голова позов не визнав і суду пояснив, що відповідно до рішення виконкому Слобіської сільської ради від 22.11.2010 року обов'язок вчиняти нотаріальні дії на території Слобіської сільської ради покладено на секретаря сільської ради. Оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Слобідської сільської ради з дотриманням закону, а тому не бачить підстав для його скасування і підстав для задоволення позову не має.

Суд вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_8 був власником будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 відповідно свідоцтва про право власності на майно виданого Косівським виконкомом від 20.04.1995 року. На підставі рішення цього ж виконкому від 08.05.1991 року.

Таке свідоцтво видане йому відповідно до п. 20 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» затвердженого заступником Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1996 року на підставі запису в погосподарських книгах, які визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджували право власності.

Відповідно до довідок Слобідської сільської ради від 29.04.2013 року, 08.05.2013 року, 13.05.2013 року (а.с. 16-19 Т.№1) та по господарських книг господарства ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 21-32 Т.№1) сім'я ОСОБА_8, 1924 року народження скаладалася з двох чоловік, він та дружина ОСОБА_9, особовий рахунок господарства НОМЕР_1, книга № 2 за 1971-73 роки. Проживали вони в житловому будинку 1961 року забудови.

В подальшому склад сім'ї не змінювався, не змінювалися і будівлі, що закріплені за даним двором. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.1995 року, виданого Косівською нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 1352-Д від 07.08.1995 року все спадкове майно є власністю ОСОБА_9 (а.с. 110 Т.№1).

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 р.) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 буда його дружина ОСОБА_9

ОСОБА_7, 1944 року народження проживав у житловому будинку 1918 року забудови, особовий рахунок НОМЕР_2.

З 1974 року сім'я ОСОБА_7 складається з голови двору ОСОБА_7, його дружини ОСОБА_11 та двох синів ОСОБА_12 та ОСОБА_13. Проживають вони в своєму господарстві (а.с. 33, 35, 38, 40, 42, 44, 47 тТ.№1).

Станом на 1977 рік відповідно до записів в погосподарській книзі № 8 особових рахунок НОМЕР_3 склад сім'ї незмінний. За господарством рахується житловий будинок 1957 року забудови, стайня, підвал, цього ж року забудови, кухня 1972 року, криниця 1964 року забудови. Такий стан господарства і сім'ї зберігається до 1988 року, тобто до дня смерті голови двору ОСОБА_7

Щодо встановлення факту власності ОСОБА_7 на житловий будинок і господарські будівлі та споруди в с. Слобідка, Косівського району дане питання слід вирішувати відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, якщо за свого життя ОСОБА_7, а після його смерті спадкоємці за законом чи заповітом не оформили право власності на житло в якому він проживав разом зі своєю сім'єю. Відповідно до записів в погосопдарських книгах в с. Слобідка Косівського району, господарство головою, якого був ОСОБА_7 відносилося до суспільної групи «робітничих дворів», членами двору були позивачі по справі та їхня мати. Такий стан справ зберігався до 1988 року, тобто до смерті ОСОБА_7

Суд вважає, що ОСОБА_7, а також члени його сім'ї, в тому числі і позивачі по справі, можуть претендувати саме на будинковолодіння, членами якого вони були на час смерті батька.

Якщо спадщина відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року шляхом фактичних дій відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.), але не оформлено право на спадщину, його слід оформити в нотаріальній конторі. Встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не потрібно, оскільки підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Саме така позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітлена в листі «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

А тому суд вважає безпідставним позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо становлення факту прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7

Судом встановлено, що Косівський райвиконком своїм рішенням від 08.05.1991 року № 77 законно і обґрунтовано визнав ОСОБА_14 власником будинковолодіння, що по АДРЕСА_1. Таке рішення відповідає п.20 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка була чинною до 1995 року. Воно також відповідає записам в погосоподарських книгах господарства ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_9 Посилання позивачів на те, що свідоцтво про право власності на будинковолодіння видане на прізвище ОСОБА_8 після його смерті, а тому воно є незаконним не береться до уваги, так як дане питання райвиконком прийняв ще 08.05.1991 року, тобто до смерті ОСОБА_8

Позивачі не надали суду інших доказів, які б свідчили про незаконність осопорюваних ними рішення Косівського райвиконкому, а тому суд не вбачає правових підстав для його скасування.

У відповідності до ст. 33 ЦПК України у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

Це, а також вищезазначене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення Косівського райвиконкому.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 зазначає, що в якості заінтересованих осіб, повноважних пред'явити позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України, можуть бути виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, виникають відповідно до норм книги шостої ЦК (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) порушені в зв'язку із вчиненням заповіту.

Ні позивачі по справі, ні їхній батько ОСОБА_7 не є спадкоємцями за законом ні за нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, ні за нормами цього Кодексу в редакції 2003 року, а тому вони не можуть бути носіями суб'єктивних прав щодо оскарження заповіту в розумінні вимог ч.2 ст. 1257 ЦУ України, тобто повноважними для звернення до суду про визнання нечинним заповіту від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5

Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

А тому і в цій частині суд вважає безпідставними вимоги позивачів.

Є також безпідставними вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 так як законні власники цього житла у спосіб, передбачений чинним цивільним правом (ст. 317 ЦК України), розпорядилися своєю власністю і підстав для скасування такого розпорядження суд не вбачає.

Виходячи з вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК України та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незміненим і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої і підставу позову повинен довести саме позивач.

Отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 112, 529, 549 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. ст. 207, 386, 1217, 1222, 1223, 1247, 1251 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Слобідської сільської ради про встановлення факту права власності на нерухоме майно, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: В.І. Гордій