АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/1213/15 Головуючий 1 - інстанції - Золотарьова Л.І.
Справа № 640/1788514-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КОЛТУНОВОЇ А.І.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2014 року і за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі Управління Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації Акціонерного товариства Банк «Меркурій» на додаткове рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі Управління Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації Акціонерного товариства Банк «Меркурій», про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в ил а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 10000 грн.

При цьому посилався на те, що 01.07.2014 року прийшов до Банку "Меркурій" з питання одержання залишку депозитного вкладу, спитав працівника банку як оформити документи до суду, на що той відповів, що треба звернутися до приймальні. Він зайшов на прохідну і спитав у охоронця як пройти до приймальні, на що йому відповіли, що треба зателефонувати. Він сказав "як говорять хочешь зіпсувати справу, зателефонуй", у відповідь на що охоронник ОСОБА_5 висловився на його адресу нецензурною лайкою, що чув другий охоронець і адміністратор ОСОБА_6

Він написав заяву уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фвзичних осіб на ліквідацію АТ " Банк "Меркурій" на що отримав відповідь про підтвердження негідної поведінки ОСОБА_5

Він вразлива людина, переніс два інфаркти, має тривалий трудовий стаж, внаслідок переживань попав у 25-ту лікарню, де знаходився з 01 по 12 серпня 2014 року. Вважав, що у відповідності до ч.2 ст.1167 ЦК України моральну шкоду, спричинену працівником банку, йому має відшкодувати відповідач, заявлений розмір обгрунтовує погіршенням стану зодоров"я внаслідок переживань, лікуванням та реабілітаційним лікуванням.

У запереченнях на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з суперечливими обставинами на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та їх недоведеністю належним чином.

Крім того, вказував, що 10.06.2014 року НБУ прийняв Постанову № 340, про ліквідацію банку з 12.06.2014 року. 17.06.2014 року у газеті було опубліковано оголошення, де повідомлялося, що вимоги кредиторів банку приймаються протягом 30 днів з дня його опублікування. У відповідності до ч.1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними. А згідно з ч.3 ст.46 цього Закону під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім виплат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Додатковим рішенням цього суду від 23 лютого 2015 року стягнуто з ПАТ " Банк "Меркурій", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гаранутвання вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ " Банк "Меркурій" на користь ОСОБА_4, моральну шкоду, завдану порушенням його честі та гідності в розмірі 2000,00 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції від 09.12.2014 року ОСОБА_4 просить про його скасування і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду є помилковим, оскільки питання про матеріальні витрати він не ставив і особисто не ніс таких витрат, санаторно-курортну путівку отримав безкоштовно.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 23.02.2015 року ОСОБА_4 просить скасувати його та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що підтримує свої позовні вимоги про стягнення 10000,00 грн. на його користь на відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що після інциденту із співробітником банку у нього погіршилося самопочуття, у зв'язку з чим він потрапив до лікарні. Всі витрати на лікування понесли його сини .

Його моральна шкода виражається у емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, він на тривалий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання як звичайна людина, ситуація, що склалася ,негативно вплинула на його психічний стан.

Стверджує, що банк визнав вину свого співробітника і повинен нести відповідальність за його неправомірні дії.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 23.02.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність обставинам висновків суду.

Зазначає, що позивач не довів, а суд не встановив визначені ст.1167 ЦК України складові умови, наявність яких необхідна для відшкодування позивачу моральної шкоди ; крім того, не надано та не встановлено належних доказів про характер і обсяг моральних та фізичних страждань, а також не обґрунтовано співмірність страждань та розміру шкоди.

Звертає увагу, що судом встановлена відсутність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діянням заподіювача.

Також, вживання працівником банку ОСОБА_5 грубої нецензурної лайки по відношенню до позивача не підтверджене належним чином, ґрунтується лише на припущеннях ОСОБА_4 У листі - відповіді позивачу №4325/02/3 від 29.09.2014 року зазначено, що працівник банку ОСОБА_5 вів себе неприпустимо грубо по відношенню до позивача, як клієнта банку, але про використання нецензурної грубої лайки не зазначено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи скарг і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи рішення від 09.12.2014 року суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути матеріальну і моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.; в судовому засіданні заявлені вимоги зменшив і просив стягнути 6000,00 грн. матеріальної шкоди на лікування, а від вимог про стягнення моральної шкоди відмовився. У задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди суд відмовив за недоведеністю. При цьому виходив з того, що ОСОБА_4 знаходився у лікарні , проте не підтвердив належними та допустимими доказами витрати на лікування.

Позивач просить скасувати вказане рішення, посилаючись на помилковість висновків суду про те, що він просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції дійсно помилився, вважаючи, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування як моральної так і матеріальної шкоди, оскільки зміст позовної заяви ОСОБА_4 свідчить про те, що знаходженням у лікарні, необхідністю лікування та реабілітаційного лікування він обгрунтовував розмір моральної шкоди 10000, 00 грн.

Проте, враховуючи, що вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди вирішені додатковим рішенням від 23.02.2015 року судова колегія вважає, що рішенням від 09.12.2014 року права позивача не порушені, тому підстави для його скасування відсутні.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив з доведеності неприпустимо грубої поведінки працівника банку ОСОБА_5 по відношенню до позивача, яка принизила честь і гідність останнього та спричинила йому моральну шкоду.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи. Так, на звернення ОСОБА_4 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ " Банк "Меркурій" надана відповідь за вихідним № 4325/02/03 від 29.09.2014 року, в якій зазначено, що проведеною перевіркою інцідента, що стався 01.07.2014 року, встановлено, що співробітник банку ОСОБА_5 поводив себе неприпустимо грубо по відношенню до ОСОБА_4, як клієнта банку, за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності. З приводу негідної поведінки співробітника банку позивачу висловлені вибачення. (а.с.36)

Правильним є і висновок суду про те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв"язку між вказаними подіями та знаходженням його на стаціонарному лікуванні. В обгрунтування цього висновку суд послався на те, що друга група інвалідності з загального захворювання безстроково позивачу встановлена до подій 01.07.2014 року, а саме : з 29.04.2014 року, а на стаціонарне лікування до 25-ї лікарні він поступив 01.08.2014 року. Вказаний висновок підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого та довідкою до акту огляду медико-соціальної експертною комісією. (а.с.3,4) Висновків про те, що саме події 01.07.2014 року призвели до необхідності стаціонарного лікування позивача вказана документація не містить.

Визначаючи розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди суд врахував роз"яснення, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, обставини справи, які мають значання для вирішення спору, вік позивача.

Судова колегія вважає, що визначений судом розмір відшкодування є співмірним характеру і об"єму моральних страждань позивача, відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, тому додаткове рішення від 23.02.2015 року не підлягає скасуванню або зміні з мотивів, наведених в апеляційних скаргах сторін, доводами яких висновки суду не спростовуються.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст.308. 313, 314, 315, 317, 319,324 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2014 року та додаткове рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року і апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі Управління Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації Акціонерного товариства Банк «Меркурій» на додаткове рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2014 року і додаткове рішення цього суду від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -