Справа № 203/1211/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю : позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням, про розподіл особистих рахунків по оплаті комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням, про розподіл особистих рахунків по оплаті комунальних послуг(а.с.2-6)

Позивач у своїй позовній заяві та у судовому засіданні, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилався на те, що він є власником 4/15 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 96 м2, а відповідачі іншої частини квартири. Враховуючи складні сімейні стосунки та те що йому чинять перешкоди у користуванні вказаним нерухомим майном, позивач не може користуватися та проживати в даній квартирі, тому зважаючи на обставини, які склались між членами родини позивач просив суд визначити порядок користування зазначеною квартирою, а також через непорозуміння стосовно утримання квартири, розділити особові рахунки по оплаті комунальних послуг (а.с. 2-6)

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, яка є представником ОСОБА_4, а також представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні визнавали частково позов, посилаючись на те, що перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачу жоден з відповідачів не чинить, при цьому визначення порядку користування позитивно вплине на відношення співмешканців. Крім того, відповідачі визнали вимоги про виділення окремого особистого рахунку позивачу по оплаті комунальних послуг, а саме з надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкової території за квартиру.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 96 м2 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з якої 4/15 частини належить ОСОБА_1, що підтверджується копією витягів, свідоцтв про право на спадщину та свідоцтвом про право власності на житло(а.с.15-22)

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи та поясненнями сторін у судовому засіданні(а.с.7)

Також, судом встановлено, що згідно технічних даних квартира АДРЕСА_1 складається з: житлової кімнати № 1 площею 18,1 м2; житлової кімнати № 2 площею 25,2 м2; житлової кімнати № 3 площею 12,5 м2; житлової кімнати № 4 площею 12,8 м2; кухні, площею 10,8 м2; коридорів, площею 6,3 та 3,0 м2; вбиральні площею 1,4 м2; ванної кімнати, площею 4,4 м2; комори, площею 1,2 та 0,3 м2, що підтверджується копією технічного паспорту квартири, виконаного 04.05.2012 року(а.с.8-10)

Судом встановлено, що позивач фактично не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а головним квартиронаймачем є ОСОБА_5, що підтверджується поясненнями сторін(а.с.7, 71-72)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

У відповідності до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 360 ЦК України дійсно передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на утримання, збереження спільного майна.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено у ст. 66 Кодексу плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Положеннями ст.67 Кодексу встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України "Про житлово комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги -це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій -це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно із ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у якій йдеться про права та обов'язки споживача, передбачено, що: споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п.20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» - плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до пункту 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається ним відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Положення п.2 Правил передбачено, що об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда, що належить споживачеві на правах власності або користування.

Відповідно до п.п. 10, 13 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, і в яких проживає два і більше власників, проводиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом.

Відповідно до даних Правил, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та при будинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд і при будинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд при розгляді позовних вимог позивача, виходить з того, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов, що викладено також у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи позовні вимоги про визначення порядку користування кватирою, суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що між позивачем та відповідачами виникали, чи виникають які-небудь непорозуміння з приводу користування квартирою чи оплати за комунальні послуги, що між ними не досягнуто домовленості про порядок користування спірним жилим приміщенням, але у судовому засіданні відповідачі підтвердили факт того, що визначення порядку користування позитивно вплине на відношення співмешканців та визнали позовні вимоги в цій частині, суд вважає необхідним визначити порядок у відповідності до якого: ОСОБА_1 виділити у його особисте користування житлову кімнату № 1 площею 18,1 м2; ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 виділити у їх спільне користування житлову кімнату № 2 площею 25,2 м2; житлову кімнату № 3 площею 12,5 м2 та житлову кімнату № 4 площею 12,8 м2; залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кухню, площею 10,8 м2, коридорів, площею 6,3 та 3,0 м2, вбиральню площею 1,4 м2, ванну кімнату, площею 4,4 м2, комори, площею 1,2 та 0,3 м2, чим задовольняє данні позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про розподіл особистих рахунків по оплаті комунальних послуг, суд вважає їх можливим задовольнити частково, оскільки згідно частини 1 статті 19 Закону України "Про житлово комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а тому, позовні вимоги щодо відкриття окремих особових рахунків не засновані на законі. В квартирі встановлені засоби обліку (лічильники) на споживання комунальних послуг, тому суд вважає можливим виділити окремий рахунок лише по оплаті комунальних послуг, а саме з надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкової території, оскільки вказана оплата визначається на особу.

В квартирі сторін не існує територіально відокремлених електро- та газифікованих споруд і всі мешканці користуються природним газом, електроенергією та водопостачанням на території загального користування. За таких умов укладення окремих договорів зі співвласниками на основі Типового договору про надання населенню послуг є неможливим, оскільки однією з умов укладення таких договорів є наявність у споживача відповідних приладів та пристроїв, за безпечну експлуатацію яких споживач несе персональну відповідальність. Тому, у разі коли об'єкт споживача є у власності декількох осіб укладається один договір з одним із співвласників за їхнім вибором.

Суд також виходить з того, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 30 Кодексу) і в силу положень цього Кодексу позивачем у цивільній справі є особа, яка вважає, що її права порушено, не визнаються або оспорюються іншою (іншими) особою (особами), і яка звертається за їхнім захистом з позовом до суду, у той же час, відповідачем є особа, до якої у судовому порядку заявлено матеріально-правову вимогу. Умовою задоволення позову є доведення позивачем факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача, а також пред'явлення ним позову до належного відповідача, тобто до особи, яка за законом має відповідати за позовом, і до компетенції якої належить усунення порушень прав позивача. Рахунок по оплаті за житлово-комунальні послуги відкривається суб'єктом господарської діяльності, що здійснює надання житлово-комунальних послуг, на підставі відповідного договору, який укладається між суб'єктом господарської діяльності і споживачем комунальних послуг. Позивачем заявлено вимоги про поділ особових рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги,надання окремих особових рахунків щодо сплати за житлово-комунальні послуги, укладення окремих договорів про надання житлово-комунальних послуг, а відтак заявлені ним вимоги фактично впливають на права і обов'язки підприємств, які надають відповідні послуги, але вказані юридичні особи не заявлені відповідачами та позивач не ставить питання щодо зобовязання вчинити ними дії.

З наданих суду доказів та пояснень позивача вбачається факт того, що позивач з вимогою про розподіл особових рахунків до підприємств, які надають відповідні комунальні послуги не звертався та йому не відмовляли у задоволенні даних заяв.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідачів, відповідно до позовних вимог.

На підставі викладеного, ч. 3 ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 9, ст.. 71, ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, ст..29, 369, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визначити порядок користування квартирою № 32 у будинку № 96 по проспекту Карла Маркса у м. Дніпропетровську, загальною площею 96 м2 у відповідності до якого:

· ОСОБА_1 виділити у його особисте користування житлову кімнату № 1 площею 18,1 м2;

· ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 виділити у їх спільне користування житлову кімнату № 2 площею 25,2 м2; житлову кімнату № 3 площею 12,5 м2 та житлову кімнату № 4 площею 12,8 м2;

· залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кухню, площею 10,8 м2, коридорів, площею 6,3 та 3,0 м2, вбиральню площею 1,4 м2, ванну кімнату, площею 4,4 м2, комори, площею 1,2 та 0,3 м2.

Розділити особові рахунки по оплаті комунальних послуг, а саме з надання послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкової території за квартиру АДРЕСА_1, виділивши співвласнику ОСОБА_1 окремий рахунок.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення судових витрат 40,60 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур