Провадження № 2/263/197/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Папаценко П.І., при секретарі Домановій І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, уточненим під час розгляду справи, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 20.03.1998 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2013 року. За час шлюбу вони придбали: автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, але право власності на майно було зареєстроване за відповідачем. З огляду на зазначене просить суд визнати вказане майно об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та враховуючи той факт, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, вважає за можливе провести поділ спільної сумісної власності, визнавши за позивачем та відповідачем право власності за кожним по 1/2 частці на майно.

В судове засідання не з'явилася позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явилися, про час , місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, їх неявка на думку суду не є перешкодою для судового розгляду позовних вимог, оскільки наявні в матеріалах справи докази дозволяють вирішити по суті спірні правові відносини.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивача та відповідач перебувають у шлюбі з 20.03.1998 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2. (а.с.23)

За час шлюбу подружжя ОСОБА_1 придбало майно: автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За даними Витягу з Державного реєстру речових правд на нерухоме майно за ОСОБА_2 16.12.2011 року зареєстровано право власності на вказаний будинок, на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_3, виданого 16.12.2011 року (а.с.50-61).

Крім того за відповідачем, за довідкою Центра ДАІ №2 м.Маріуполя, станом на 10.12.2014 року зареєстрований наведений автомобіль. (а.с.56)

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності подружжя, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами статті 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке підлягає поділу між ними відповідно до ст. 69 СК України, є зазначене спірне майно, оскільки сторони придбали його в період зареєстрованого шлюбу та ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя і воно є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на розподіл майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності зі ст.70 СК України, а також ст. 370 ЦК України при розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка рівні, якщо інше не визначено домовленістю між ними, чи договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, відповідно до вимог ст.71 СК України. Якщо дружина з чоловіком не домовилися про порядок поділу майна, спір може вирішуватися судом. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Жодна із сторін не надала переконливих доказів для застосування положень ч.2 ст.70 СК України, щодо відступу від засади рівності часток подружжя, тому суд вважає, що кожен із подружжя має право на 1/2 частину у спільному сумісному майні, тому їх частки є рівними.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Оскільки жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

За ст.88 ЦПК України, суд вважає недоцільним стягнення судових витрат з відповідача, оскільки позивач на цьому не наполягала.

Керуючись ст.ст.60,70,71,72 СК України, ст.ст.60, 88,213,214,215-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати об'єктом спільної сумісної власності майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, набуте ними за час шлюбу , а саме:

- автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1;

- садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Провести поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, набуте ними за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності, за кожним по 1/2 частці на наступне майно:

- автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1;

- садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко