Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1609/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

31.07.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О., Потапенка В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_3» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 травня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 травня 2015 року року ОСОБА_2 відмовлено у позові до публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_3» про визнання кредитного договору недійсним.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», який перейменовано у публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_3», що підтверджується п.1.2 Статуту цього банку (а.с.113), було укладено кредитний договір № 040 про надання позивачеві на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання споживчого кредиту в сумі 26150,10 доларів США на купівлю автомобіля Renault Scenic; позичальник зобовязався повертати кредит щомісячно до 15 числа місяця наступного за розрахунковим згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором, який є невідємною частиною цього договору; за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 9,9% річних (пункти 1.1, 1.2, 1.4 кредитного договору; а.с.8-11).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим їх перерахуванням на поточний рахунок продавця № 5601 в ВАТ «Сведбанк», МФО 300164. Перерахування грошових коштів на рахунок продавця автотранспорту здійснюється в гривневому еквіваленті по комерційному курсу банку, що діяв на момент перерахування.

Доводи позивача щодо недійсності кредитного договору в звязку з відсутністю у банку ліцензії на здійснення цього виду валютних операцій не можна визнати обгрунтованими.

Судом встановлено, що банк при укладенні спірного договору мав банківську ліцензію № 99 від 16 січня 2003 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.66), та дозвіл № 99-3 від 16 січня 2003 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно додатку до цього дозволу (а.с.64-65).

Відповідно до ч.2ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

В постанові від 21 брезня 2011 року у справі № 6-7цс11 Верховний Суд України зазначив, що за положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп.«в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, повязані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.13 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2 ст.5 ЦК).

Кредитний договір укладено сторонами 27 лютого 2008 року до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, тому дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини.

Безпідставними є доводи позивача щодо порушення банком при укладенні кредитного договору таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, передбачених пунком 6 ч.1 ст.3 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2008 року позивач подав заяву щодо отримання кредиту на придбання авто, в якій просив надати йому кредит в сумі 26150,10 доларів США строком на 60 місяців без сплати першого внеску (а.с.31-32).

Позивач ознайомився з текстом кредитного договору і підписав кожну його сторінку. Спірним кредитним договором передбачена інформація про умови кредитування, де зазначені перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх сукупних послуг, а також фінансових зобовязань позичальника за кожним платіжним періодом, реальна процентна ставка, вид і предмет супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги.

27 лютого 2008 року позивач ознайомився з умовами надання, обслуговування і погашення кредиту, в якому вказана орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с.34), а також підписав лист ознайомлення з умовами отримання кредиту на купівлю нового авто в автосалонах (а.с.33).

Порушення принципу справедливості позивач вбачає в тому, що оскільки кредитний договір укладено в іноземній валюті, всі ризики знецінення національної валюти покладаються на нього як на споживача банківських послуг.

З доводами позивача щодо порушення принципу справедливості наданням кредиту в іноземній валюті не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Декрету КМУ«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, передбачено, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно.

З наведеного вбачається, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Укладаючи з банком кредитний договір в іноземній валюті, у позивача не було будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого на день підписання договору валютного курсу не настане.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд правильно встановив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на доказах і вимогах закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді