Справа №2-640/11
Провадження №2/173/178/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Верхньодніпровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Трофимової Н.А.

при секретареві Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ ОСОБА_1 Аваль до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.04.2007р. сторони по справі уклали кредитний договір № 014/128086/3169/74, відповідно до умов якого, банк зобовязався надати відповідачу споживчий кредит у сумі 27573 доларів США строком до 12.04.2027 р, а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,85% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку, кінцевий строк погашення кредиту 12.04.2027р. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 27573 доларів США на поточний рахунок № 02 відповідача, які надалі на підставі заяви на видачу готівки № 169/359-47 від 13.04.2007р., відповідач отримав готівкою через касу позивача в розмірі 27573 доларів США та 273 доларів США перераховано з призначенням платежу комісія за відкриття договору, яка передбачена п. 1.7 кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань з повернення кредитних коштів відповідачем, 13.04. 2007р. був укладений договір іпотеки № 014/05772/3169/74, згідно якого, п. 1.2. предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинок № 9, що знаходиться за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Матросова, який належить відповідачу на праві власності. Відповідач не дотримується графіку повернення коштів та сплати відсотків, в результаті чого, виникла заборгованість, станом на 21.03.2011р. загальна сума заборгованості складає 34984 доларів США 53 центів, що по курсу НБУ 794,77 грн. за 100 доларів станом на 21.03.2011р. 278046,55 грн., на підставі чого просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/05772/3169/74 від 30.04.2007р., а саме: будинок № 9, що знаходиться за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Матросова, який належить відповідачу для задоволення грошових вимог ПАТ ОСОБА_1 Аваль за кредитним договором № 014/128086/3169/74 від 13.04.2007р. в сумі 278046,55 грн., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та стягнути судові витрати.

Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, останньою заявою від 26.02.2015р., просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/128086/3169/74 від 13.04.2007р. для задоволення грошових вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в сумі 3967820,98 грн., де: 781493,69 грн. сума неповернутого кредиту, 492755,22 грн. несплачені відсотки, 2693572,07 грн. нарахована пеня, а також стягнути з відповідача судові витрати (т.2, а.с. 12-15).

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Додатково зазначав, що у звязку з набранням чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» банк змінив позовні вимоги з звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення суми заборгованості з відповідача - ОСОБА_2, який є позичальником за кредитним договором. Також збільшена сума позову через зміну курсу долару та періоду користування кредитними коштами. Зазначав, що банк має усі необхідні Ліцензії до Дозволи на здійснення валютних операції, перелік яких зазначених відповідно до положень нормативних актів, які регулюють видачу відповідних дозвільних документів. Вказував, що вимогу про дострокове повернення кредиту банк направляв за останньою відомою банку адресою реєстрації відповідача.

Відповідач в судові засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання зявився, позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Надав суду заперечення проти уточненої позовної заяви в яких зазначав, що відповідач не отримував вимогу позивача про дострокове повернення кредиту, оскільки проживав за іншою адресою, що було відомо позивачеві. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як строк має відраховуватися з дня звернення позивача до суду з уточненою позовною заявою. Зазначає, що банк неправомірно в кредитному договорі вказав долари США, як валюту кредиту, а також банком не надано доказів, які підтверджують право банку на надання населенню кредитів в іноземній валюті (т.2 а.с. 54-56). Представником позивача, також до суду подана заява про застосування позовної давності (т.2 а.с. 52-53). Підтвердив, що не має заперечень або зауважень по розрахунку суми заборгованості в частині арифметичних дій, або сум здійснених відповідачем платежів.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством ОСОБА_1 Аваль (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений Кредитний договір № 014/128086/3169/74. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору відповідачу надається кредит у сумі 27573,00 доларів США, а відповідач зобовязується належним чином використати та повернути Кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Кредит надається до 12.04.2027 р. зі сплатою 12,85 % річних за користування кредитом (п.1.2; п. 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: - щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком погашення кредиту та остаточне погашення отриманого кредиту до 12.04. 2027р., на рахунок, зазначений в п.4.1 цього Договору; - щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів (т.1 а.с. 7-13).

30.03.2009р. між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 014/128086/3169/74 від 13.04.2007 р., відповідно до якої, тимчасово на період з «30» березня 2009р. до «28» лютого 2010р. зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру 120 доларів США (встановити кредитні канікули), а також викладений у новій редакції Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором та розрахунок сукупної вартості кредиту (т. 1 а.с.14-17).

Для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між відповідачем (Іпотекодавець) та Відкритим Акціонерним Товариством ОСОБА_1 Аваль (правонаступником якого є позивач) був укладений Іпотечний договір № 014/05772/3169/74 від 13.04.2007 р., відповідно до п.1.1 якого, договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № 014/128086/3169/74 від 13.04.2007 р. (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строки дії кредитного договору), укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавецем, за умовами якого Іпотекодавець зобовязується до 12 квітня 2027 року повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 27573 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов Кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках; передбачених Кредитним та цим Договором. У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, , м. Верхньодніпровськ, вул. Матросова, будинок №9, який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області 13 квітня 2007р. за р. №526, та ОСОБА_4 з Державного реєстру правочинів №3837114, виданому ОСОБА_4, приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 13 квітня 2007р., р. № правочину 2027747. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Предмет іпотеки складається з: трьох кімнат, житловою площею 46,1 кв.м., загальною площею 76,2 кв.м. (т.1 а.с. 18-20)

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у сумі 27300,00 доларів США, еквівалент в гривнях складає 137865,00грн., що підтверджується Заявою на видачу готівки №169/359-47 від 13 квітня 2007р., яка містить особисту підпис відповідача в підтвердженні отримання коштів (т.1 а.с.25).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору, та договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, а саме: не здійснював своєчасно повернення частки кредиту та не сплачував проценти за користування кредитом в порядку та строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого за розрахунками позивача, за відповідачем станом на 24.02.2015 року утворилась заборгованість: 175400 (сто сімдесят пять тисяч чотириста) грн.. 50 коп. - сума неповернутого кредиту, яка складається із заборгованості по щомісячним платежам та 391017 (триста девяносто одна тисяча сімнадцять) грн.. 26 коп. - несплачені відсотки.(т.2 а.с. 17-20)

Доказів погашення відповідачем кредиту суду не надано.

За такими обставинами позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню розмірі 175400 (сто сімдесят пять тисяч чотириста) грн.. 50 коп. - суми неповернутого кредиту, яка складається із заборгованості по щомісячним платежам та 391017 (триста девяносто одна тисяча сімнадцять) грн.. 26 коп. - несплачених відсотків.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 10.1 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями Кредитного договору, відповідач сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, відповідач не виконував своїх зобовязань з повернення кредитної заборгованості та сплати процентів за користування кредитом.

За розрахунками позивача сума пені, яка нарахована на прострочену заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом за період з 24.02.2012р. по 24.02.2015 р. складає 95208,77 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач має на триманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, 06.09.2005року народження, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підопічного ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 167-170).

Одночасно з цим, позивачем не надано відомостей про наявність збитків у позивача та їх розмір, які він (позивач) зазнав внаслідок невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором.

Враховуючи, що на утриманні позивача знаходяться троє дітей, що на думку суду має істотне значення, та позивачем не доведено наявність у нього збитків, повязаних з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, суд керуючись ст. 551 ЦК України та принципом співмірності заявленої пені к сумі невиконаного зобовязання по поверненню кредиту, вважає за можливе зменшити розмір пені до суми основного боргу, та задовольняє вимоги позивача про стягнення пені в сумі 175400 (сто сімдесят пять тисяч чотириста) грн.. 50 коп.

Суд вважає передчасною вимогу позивача про дострокове повернення кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, ще залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до п. 6.5 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим Договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надсилання Позичальнику відповідного повідомлення від Кредитора з вимогою дострокового погашення.

Згідно з ч.2 п.10 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» (в редакції Закону, що діяла на момент укладання кредитного договору) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже в силу зазначених норм, обовязок відповідача щодо дострокового повернення кредиту виникає з дня отримання ним вимоги банку про дострокове повернення кредиту, та строк виконання цього обовязку складає 30 календарних днів з дня отримання вимоги, відповідно право позивача на звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення суми кредиту, з урахуванням положень ст. 3 ЦПК України, виникає після спливу 30 календарних днів, передбачених для добровільної сплати суми заборгованості. При цьому суд зазначає, що в частині визначення початку строку для дострокового повернення кредиту застосуванню підлягає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а ні п. 6.5 Кредитного договору, оскільки зазначена норма закону носить імперативний характер та в силу ч.2 п.3 ст.6 ЦК не може бути змінена умовами договору.

Відповідно до п. 12.6 Кредитного договору, листування між сторонами повинно вестись рекомендованою поштою (надсилатись з повідомленням). При цьому, листи та повідомлення надсилаються Кредитором на адресу Позичальника, яка вказана в Договорі (або листі про останню зміну адреси проживання).

При укладанні Додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 30.03.2009р. відповідач зазначав, що його фактична адреса: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Матросова, б.9 (розділ «Адреса та реквізити Сторін» Додаткової угоди, т.1, зворотній бік а.с. 14).

Як убачається із змісту Адресної довідки, ОСОБА_2, з 23.07.2009р. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.48).

29 вересня 2010 року позивач направив вимогу за № 744 про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 014/128086/3169/74 від 13 квітня 2007р., в якої вимагав від відповідача, зокрема виконання умов Кредитного договору та сплати протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені, відповідно до умов Кредитного договору у розмірі 29960,08 доларів США, з них: 27623,19 дол. США 19 центів заборгованість по кредиту; 1487,90 доларів США несплачені проценти; 848,99 дол. США нарахована пеня, а також попереджав про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.29). Вказана вимога направлялася за адресою: 51600 м. Верхньодніпровськ, вул. С. Яцьковського, 22/7.

Із системного аналізу змісту положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 6.5 Кредитного договору, випливає, що метою направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, є попередження позичальника про негативні наслідки допущеного ним порушення договірних зобовязань та надання йому можливості добровільно усунути порушення, тому банк має направляти вимогу за адресою, яка забезпечить отримання позичальником такої вимоги, тобто в даному випадку за фактичним місцем проживання відповідача.

На день направлення вимоги про дострокове повернення кредиту 29.09.2010р. позивачеві було відомо, що відповідач фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки цю адресу відповідач зазначав в Додатковій угоді №1 від 30.03.2009р. Неповідомлення відповідачем позивача про зміну 23.07.2009р. адреси реєстрації не має суттєвого значення, оскільки нова адреса реєстрації відповідача співпадає з адресою фактичного проживання відповідача, яку він зазначав в Додатковій угоді №1 від 30.03.2009р.

За такими обставинами суд приходить до висновку про відсутність належного направлення та отримання відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту, тому строк виконання відповідачем обовязку з дострокового повернення кредиту не настав та вимога позивача в цієї частині є передчасною.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст.. 256, 257, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. ст. 261, 262 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З урахуванням положення ст..70 ЦПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Як убачається із матеріалів справи сторони змінили строки та порядок повернення кредиту, зокрема сплати існуючої заборгованості, шляхом укладання Додаткової угоди №1 від 30.03.2009р. невідємною частиною якої є Графік погашення кредиту (т.1 а.с.14-17).

Згідно розрахунку заборгованості, після укладання Додаткової угоди відповідач почав порушувати зобовязання щодо погашення кредиту та сплати відсотків з 30 квітня 2010 року. Також відповідно до зазначеного розрахунку, пеня нарахована позивачем з 24.02.2012р. по 24.02.2015р. (т.2 а.с. 17-20).

Згідно дати на штампі вхідної кореспонденції Верхньодніпровського районного суду, позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2011р (а.с.3).

Отже, на день звернення до суду (05.05.2011р.) не сплинув трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом не сплинув. Також не сплинув строк позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки ці вимоги заявлені, вже під час розгляду справи, за період починаючи з 24.02.2012р., тобто після звернення до суду.

Само по собі зміна предмету позову під час розгляду справи не є зміною дати звернення до суду, оскільки відноситься до реалізації процесуального права позивача, яке у нього виникає виключно під час розгляду справи в суді та передбачено Цивільним процесуальнім Кодексом України.

Крім того, зміна вимог з звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення заборгованості по суті є зміною способу погашення заборгованості за Кредитним договором, умови якого порушив відповідач.

Таким чином, доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності суд вважає неспроможними.

Також є необґрунтованими ствердження представника про відсутність у позивача права на надання населенню кредитів в іноземній валюті, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже ст.. 99 Конституції України визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормативно-правовими актами, що регулюють здійснення валютних операцій на території України, фінансовими установами, зокрема, банками є Закон України "Про банки і банківську діяльність" та Декрет Кабінету Міністрів України N 15-93 від 19.02.1993 р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Із аналізу зазначених норм випливає, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з здійснення операцій у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно до п.2 ст. 1 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993, № 15-93, "валютні операції"- це операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Згідно з п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Національного банку України № 275 від 17.07.2001 ( в редакції, що діяла на момент укладання Кредитного договору), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати такі операції, зокрема, операції з валютними цінностями: а) неторговельні операції з валютними цінностями; б) ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; в) ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; г) ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; ґ) відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; д) відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; е) залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; є) залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; ж) операції з банківськими металами на валютному ринку України; з) операції з банківськими металами на міжнародних ринках; и) інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках.

Відповідно до Банківської Ліцензії від 11 жовтня 2006р. та Дозволу з додатком від 11 жовтня 2006р., позивач має право здійснювати наступні операції з валютними цінностями: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті; ведення кореспондентських рахунків банків (нерезидентів) у грошовій одиниці України; ґ) відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; д) відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; е) залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; є) залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; ж) операції з банківськими металами на валютному ринку України; з) операції з банківськими металами на міжнародних ринках; и) інші операції з валютними цінностями на міжнародних ринках (т.2 а.с. 25-28).

Отже на день укладання Кредитного договору, банк мав відповідну Банківську ліцензію та Дозвіл на здійснення усіх валютних операцій, які підпадали під режим ліцензування згідно з Декретом КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"№ 15-93 від 19.02.1993р. та Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Національного банку України № 275 від 17.07.2001, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, тому позивач мав право надавати відповідачеві кредит в іноземній валюті.

Щодо посилання представника відповідача на відсутність в Дозволах банку права на надання населенню кредитів в іноземній валюті, слід зазначити, що такий самостійний вид валютних операцій не передбачений Декретом КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"№ 15-93 від 19.02.1993р та Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Національного банку України № 275 від 17.07.2001р. (в редакції, що діяла на час укладання Кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при подачі позову сплачені судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 1700,00 грн.(т.1 а.с.1) та у сумі 1864,00 грн. (т.2 а.с. 16), а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у сумі 120,00 грн. (т.1, а.с.2), але позовні вимоги задоволені частково, тому, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 666 (шістсот шістдесят шість) грн.. 32 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у сумі 22 (двадцять дві) грн. 44 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-215,217-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ ОСОБА_1 Аваль до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований за адресою: 51600, Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ, вул. Матросова, буд. 9; ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції (розташований за адресою: 49044 м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 25, р/р 0002 в Дніпропетровській обласній дирекції Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Аваль, МФО 305653, ) суму неповернутого кредиту у розмірі 175400 (сто сімдесят пять тисяч чотириста) грн.. 50 коп., несплачені відсотки у сумі 391017 (триста девяносто одна тисяча сімнадцять) грн.. 26 коп., пеню у сумі 175400 (сто сімдесят пять тисяч чотириста) грн.. 50 коп., судовий збір у сумі 666 (шістсот шістдесят шість) грн.. 32 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у сумі 22 (двадцять дві) грн. 44 коп., а всього 742507 (сімсот сорок дві тисячі пятсот сім) грн.. 02-коп.

В решті позову, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Трофимова