Єдиний унікальний номер (справа №) 216/1973/15-ц
Номер провадження у суді 2/216/1441/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 липня 2015 року місто ОСОБА_1 Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Буданцевої О.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі однієї четвертої частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання ОСОБА_5, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином позивача та відповідача. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Відповідач на виховання та утримання сина матеріальної допомоги не надає не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов'язаний це робити, оскільки є фізично здоровою людиною працездатного віку та має можливість працювати.

З 01 вересня 2015 року ОСОБА_5 навчається у Навчально-науковому комплексі «Інститут прикладного системного аналізу» НТУУ «КПІ» на денній формі навчання в місті Києві у зв'язку з цим на час навчання потребує матеріальної допомоги.

Позивач прикладає усі зусилля для забезпеченн сина, при цьому виплачує іпотечний кредит, але це не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити потреби сна на його повноцінне харчування, купівлю необхідного одягу та взуття, ліків, учбової літератури, навчального приладдя, оплату гуртожитку та проїзду до м. Кривого Рогу та у зворотному напрямку тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, аліменти він нікому не платить.

Відповідач протии позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні з підстав того, що його син як студент денної форми навчання отримує стипендію 1100 грн в місяць, ВНЗ має безкоштовну поліклініку, куди можна звертатись студентам, відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відповідач з 2015 року припинив надавати матеріальну допомогу, оскільки сам опинився в скрутному становищі в зв'язку з анексією АРК Крим. Він із дружиною ОСОБА_6 та дитиною ОСОБА_7 до 20 березня 2015 року проживав в АР Крим. Змушений був залишити своє житло і майно та із сім'єю переїхати до свої матері в м. Кривий Ріг. На даний час він та його дружина не має роботи, перебувають на утриманні його матері, яка отримує пенсію 1049 грн. Вважає, що син не потребує матеріальної допомоги саме у зв'язку з навчанням в інституті. В той же час йому, відповідачу, необхідні кошти на лікування та протезування зубів.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх звязок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з підстав.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Обставина щодо навчання сина сторін спору підтверджується довідкою №109 від 24.03.2015 року та довідкою №276 від 15 липня 2015 року та навчальною карткою студента. Вбачається, що ОСОБА_5 навчається в університеті з 11.08.2014 року та наразі є студентом 2 курсу, групи ДА42 навчально-наукового комплексу «Інститут прикладного системного аналізу» НТУУ «Київський політехнічний інститут» денної форми навчання, навчається за державним замовленням і закінчує університет 30.06.2018 року (а.с. 11, 88, 89).

Вирішуючи питання про потребу ОСОБА_5 у матеріальній допомозі, суд виходить з того, що останній станом на 24.03.2015 року стипендію не отримував, за результатами літньої екзаменаційної сесії стипендію не отримуватиме. Вказане є відомостями довідки з університету №276 від 15 липня 2015 року (а.с. 88).

Крім того, допитаний в залі суду ОСОБА_5 у якості свідка пояснив, що знає про позов матері, схвалює його, він дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки навчання в університеті потребує постійних витрат, зокрема, він навчається програмувати, що неможливо без постійного доступу до мережі інтернет, який в університеті є платним, є безкоштовні мережі, але швидкість дуже низька, до змушує користуватись платним сервісом доступу до мережі інтернет, багато викладачів матеріали з дисциплін викладають безпосередньо в мережі інтернет з вільним доступом для студентів. Свідок пояснив, що він тривалий час користувався стареньким телефоном бабусі, але в навчанні йому необхідний був смартфон, оскільки він дозволяє копіювати матеріали в бібліотеці з книг, що економніше та оперативніше, а тому його мати змушена була придбати йому смартфон у кредит. Кошти з аліментів, які надавав батько завжи йшли саме на нього. Також є звичайні періодичні витрати як то їжа та одяг.

За даних умов очевидно ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги від батьків, адже навчається у м. Києві, стипендію не отримує, а отже, не має засобів до існування, придбання навчальної літератури, повноцінного харчування, не має коштів на проїзд, навіть з урахуванням пільг для студентів.

Вирішуючи питання про можливість надання допомоги з боку відповідача, уд частково погоджується із доводами відповідача та його представника, однак не повністю, виходячи з наступного.

Так, дійсно раптова зміна місця проживання з АР Крим на м. Кривий Ріг, вимагає витрат як на сам переїзд, так і нас облаштування побуту, пошук роботи тощо.

В той же час відповідач із сімєю мешкає у своєї матері, тобто має житло, не здійснює витрат на оренду.

Позивач же мешкає у квартирі №74 по пр.. ОСОБА_8, буд. 76, яка відповідно до іпотечного договору від 19.04.2012 року перебуває в іпотеці ПАТ «Юнекс Банк» та є забезпеченням договору про іпотечний кредит №3.3.0412.ФО_К (а.с 60-71). Згідно умов даного кредитного договору позивач ОСОБА_2 щомісячно сплачує кредит у розмірі 1082,18 грн на місяць (дані на 19.07.2015 року а.с. 63 тил). Таким чином, позивач фактично на забезпечення себе житлом та сина (на літній період відповідно) несе щомісячні витрати. Що при середній заробітній платі 5149,46 грн є суттєвим фінансовим навантаженням (з розрахунку 61793,4 / 12 = 5149,45 грн - див.: довідка про доходи від 06.07.2015 року а.с. 59).

В той же час відповідач взагалі ухилився від надання суду доказів про наміри працевлаштуватись. Так, суд ухвалою від 07 липня 2015 року витребував у відповідача докази щодо реалізації намірів відповідача працевлаштуватись, у тому числі докази звернення до центру зайнятості. На виконання цієї ухвали відповідач у письмових запереченнях зазначив, що він має право, а не обовязок звертатись до центру зайнятості (а.с 93).

Суд безумовно погоджується з відповідачем, що це його право, а не обовязок. В той же час недоречно відмовлятись від грошової допомоги держави в особі центру зайнятості на період тимчасового безробіття. Це свідчить про те, що відповідач цієї допомоги не потребує, тобто має джерело доходу.

Окрім цього, відповідачем не надано доказів щодо намірів працевлаштуватись у будь-який інший спосіб та навіть відомостей про спроби працевлаштуватись протягом часу з 20 березня 2015 року по дату рішення суду 29 липня 2015 року.

Вирішуючи спір суд враховує як матеріальний стан позивача, так і матеріальний стан відповідача. Зокрема, у останнього є друга дитина ОСОБА_5 ОСОБА_9, 01 квітня 2012 року, що потребує витрат на її утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує відповідно до п.2) ч.1 ст.182 СК України стан здоровя платника аліментів, зокрема, доводи щодо необхідності лікування та протезування зубів суд відхиляє, оскільки відповідачем не надано медичних документів в підтвердження цієї потреби.

З урахуванням усіх доводів та заперечень сторін, наданих сторонами доказів, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, у розмірі однієї шостої частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати предявлення позову, тобто з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання ОСОБА_5, але не більше як до досягнення ним 23 років.

На основі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_2 (прлживає за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровська обл.) аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5), який продовжує навчання, у розмірі однієї шостої частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання ОСОБА_5, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) на користь держави.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 31 липня 2015 року.

Суддя Мазурчак В.М.