Провадження № 2/537/737/2015
Справа № 537/1969/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2015 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Пшеничній В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон на постійне проживання без згоди та супроводу батька , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон на постійне місце проживання до держави Канада малолітньому ОСОБА_3 у супроводі матері, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 18 річного віку, надати дозвіл на оформлення та видачу проїзного документу або паспорту для виїзду за кордон на постійне місце проживання до держави Канада малолітньому ОСОБА_3 у супроводі матері, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 18 річного віку та надати дозвіл на отримання візи держави Канада малолітньому ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_2.

В подальшому позивачка уточнила та доповнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за кордон на постійне місце проживання до держави Канада малолітньому ОСОБА_3, у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 18 річного віку, надати дозвіл на оформлення та виїзду проїзного документу або паспорту для виїзду за кордон на постійне проживання до держави Канада малолітньому ОСОБА_3, у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 18 річного віку, надати дозвіл на отримання візи держави Канада малолітньому ОСОБА_3, без згоди його батька ОСОБА_2, зобовязати її забезпечувати проїзд та перебування малолітнього ОСОБА_3 в період літніх канікул, починаючи з 2016 року, щорічно і до досягнення дитиною повноліття, за місцем проживання його батька ОСОБА_2 терміном не менше одного місця.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16 травня 2012 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу їй було залишене її дошлюбне прізвище «Щепілова».

Від даного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх син постійно проживав та зараз проживає із нею. Вона повністю за ним доглядає та виховує його, піклується та утримує його.

08 грудня 2014 року додатковим рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 було встановлено разом із нею.

06 червня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб іїї прізвище після укладення шлюбу - «Гордієнко».

Її чоловік, ОСОБА_4, з вересня 2012 року постійно проживає та працює у Канаді. Вона має намір разом з сином переїхати на постійне місце проживання до свого чоловіка у Канаду та проживати там разом з ним однією сімєю. Вона неодноразово в усній формі, як при особистій зустрічі, так і у телефонних розмовах повідомляла свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 про свій намір виїхати до Канади разом з нашим сином до свого чоловіка ОСОБА_4, проте відповідач на компроміс йти не хотів та відмовлявся вирішити це питання у добровільному порядку.

27 березня 2015 року вона направила колишньому чоловіку ОСОБА_2 цінного листа з описом вкладенням та повідомленням про вручення поштового відправлення з проханням у строк до 09 квітня 2015 року повідомити її письмово або за вказаним у листі телефоном про згоду (або незгоду) надати дозвіл на виїзд їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Канади. У випадку надання ним згоди на виїзд їх сина до Канади їм необхідно було узгодити день та час звернення до нотаріуса для оформлення відповідних документів. У випадку ігнорування її звернення, вона попередила, що буду розцінювати його поведінку як відмову від надання дозволу на виїзд нашого сина до Канади та змушена буде звертатись до суду. У встановлений строк ОСОБА_2 про прийняте рішення її не повідомив. Тому вона вважає, що, він фактично відмовився від надання дозволу на виїзд їх сина до Канади. Така поведінка її колишнього чоловіка є для неї є незрозумілою, адже вона, як мати, бажає для свого сина тільки найкращого, хоче, щоб він мав повноцінну сімю, бажає забезпечувати його на належному рівні, дати йому можливість проживати, навчатись у розвиненій країні з високим рівнем життя.

Її чоловік, ОСОБА_4, з 19 жовтня 2013 року має картку постійного жителя Канади, видану Урядом Канади. У грудні 2014 року провінцією Саскачеван йому було видано картку медичного обслуговування. ОСОБА_4 є постійним працівником Компанії «Кволіті Ешуед Мануфекчиринг», що працює з повною зайнятістю 40 годин на тиждень та може виконувати будь-яку понаднормову працю. Його середньомісячна заробітна плата складає приблизно 4168,00 доларів США за виключенням обовязкових відрахувань. Компанія «Кволіті Ешуед Мануфекчиринг» також має повний пакет медичного страхування і програму зареєстрованого пенсійного ощадного плану. Вказана інфорі підтверджується довідкою Компанії «Кволіті Ешуед Мануфекчиринг» від 19.11.2014. Також її чоловік з 06 грудня 2014 року орендує однокімнатну квартиру площею 700 кв. футів (65 кв.м.), яка складається з однієї спальні, ванної кімнати, кухні, вітальні і великого балкону, вбудованої кімнати для зберігання речей. Орендна плата за цю квартиру складає 925 доларів на місяць.. Отже, після переїзду вони матимуть житло, а її син - окрему кімнату в квартирі.

27 листопада 2014 року її син був зарахований до християнської академії Хавест Сіті як учень дитячого садка у 2014-2015 навчальному році. Християнська академія Хавест Сіті - це приватна церковна школа при муніципальному окрузі м. Регіна (Шкільний округ №4, Саскачеван).

Її син ОСОБА_2 протягом останніх півроку регулярно (двічі на тиждень) відвідує курси з вивчення англійської мови у центрі гармонійного розвитку «Непосида» для того, щоб в подальшому вільно спілкуватись англійською мовою.

27 січня 2015 року вона була звільнена з роботи інженера-технолога у координаційно-технічному бюро відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у звязку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). На даний момент вона перебуває на обліку у Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості як безробітна.

Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22 березня 2012 року ОСОБА_2 сплачує аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягненні дитиною повноліття.

Відповідно до довідки - розрахунку ВДВС Кременчуцького РУЮ від 01.04.2015 року за 2014 рік в середньому розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_2 на утримання нашого сина ОСОБА_5 складає близько 320 - 330 гривень щомісяця. Даних коштів для утримання та забезпеченні їх сина хоча б самим необхідним катастрофічно не вистачає.

Окрім цього, вони ще й проживають у її батьків, оскільки власного житла не мають, а винаймати окрему квартиру не можуть, оскільки це будуть додаткові витрати. Також станом на 28.02.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 461 гривня 96 копійок.

Також зазначила, що вона має повну вищу освіту, офіційно працювала з 2003 року, має гарну характеристик. За наркологічною та психіатричною допомогою до відповідних установ не зверталась. Їі чоловік ОСОБА_4 також має гарну характеристику з останнього в Україні місця роботи.

Згідно з висновком психологічної характеристики від 09.02.2015 року, проведеної психологом ОСОБА_6 у її сина ОСОБА_2 довільність психічних процесів відповідає віковим особливостям, чітко сформоване соціальне «Я», його соціально- вольова сфера в межах вікової норми.

Також вона звернулась до психолога Кременчуцького сімейно-психологічного центру ОСОБА_7 для проведення психологічного дослідження стану їх сина ОСОБА_2.

Так, згідно з психологічним спостереженням її син ОСОБА_5 визначає її, його мати, як найбільш значущу для нього людину та найулюбленішого члена родини. На своїх малюнках він завжди розміщує її поруч із собою, що свідчить про його дуже високий емоційний звязок саме зіз нею, а не зі своїм батьком. ОСОБА_5 не уявляє свого життя без неї. У процесі проведення психологічного дослідження, на її прохання, психологом також було зясовано і ставлення її сина до мого нового чоловіка ОСОБА_4 та до переїзду до Канади. ОСОБА_5 говорить про вітчима як про свого друга та вводить його до складу своєї сімї, а також виявляє бажання їхати разом із нею до її нового чоловіка ОСОБА_4 до Канади. Проте він дуже хвилюється через те, що відповідач по справі чинить цьому перешкоди. Окрім цього, психологом було зроблено висновок, що якщо ОСОБА_2 залишиться проживати з відповідачем по справі, то враховуючи відсутність емоційного контакту між ними та зайнятість батька, їх син переживатиме велику особисту трагедію, буде самотнім.

Зазначила, що у її сина з її чоловіком склалися гарні, дружні стосунки. Після переїзду до Канади він матиме гарні умови для життя, належне матеріальне забезпечення, можливість навчання у престижних навчальних закладах та потім зможе працевлаштуватись на престижну роботу. До того ж ОСОБА_2 легко переживе адаптацію в іншій країні, оскільки вона буде його підтримувати та допомагати в усьому. У Канаді найбільша українська діаспора, а тому вона і їх син зможуть розмовляти також і українською чи російською мовами. Її син отримає повноцінну щасливу родину. Окрім цього, виїзд до Канади не позбавляє відповідача ОСОБА_8 можливості спілкуватись зі своїм сином, адже вони будуть приїжджати до м. Кременчука на канікули у літній період, також спілкування можливе і за допомогою відповідних засобів звязку - телефоном та через мережу Інтернет.

Відповідач по справі ОСОБА_2 не тільки не заперечував проти проживання їх малолітнього сина ОСОБА_2 разом із нею, а й сам поставив однією із позовних вимог при розірванні шлюбу між ними про визначення місця проживання ОСОБА_2 разом із нею, однак згоди на виїзд нашої дитини на постійне місце проживання за кордон не дає через те, що він у такому випадку, нібито, буде позбавлений спілкування та участі у вихованні сина.

Вважає, що конфлікт між мною та відповідачем не повинен бути причиною позбавлення можливості їх сина жити у повноцінній родині, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Також просила суд, що при вирішенні даного питання в першу чергу врахувати інтереси дитини.

В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та пояснила, що відповідач добровільно згоду на виїзд дитини за кордон України не надає. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини та надає допомогу у вигляді продуктів харчування. Один два рази на тиждень відповідач забирає дитину до себе та вона йому у цьому не перешкоджає. Син любить відповідача. Відповідач фактично проживає у шлюбі з іншою жінкою. Вважає, що після виїзду її з дитиною до Канади відповідач не буде позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, оскільки вони будуть спілкуватись за допомогою засобів зв»язку та вона кожного літа буде привозити сина до відповідача по місцю його проживання.

Відповідач позов не визнав та зазначив, що свого сина він дуже любить, як і він його. Залюбки спілкується з ним та ходить з ним на прогулянки. В свою чергу, він сплачує аліменти та немає заборгованості по їх сплаті. Крім того, він також регулярно додатково купляє продукти харчування, одяг для сина. В разі необхідності допомагає матеріально в лікуванні сина. В подальшому має намір частіше з ним зустрічатися, спілкуватися, а також хоче приймати безпосередню участь в його вихованні. Вважає, що внаслідок виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання він фактично буде позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області в судове засідання не зявилася, хоча завчасно направила до суду заяву, відповідно до якої просила справу розглядати у її відсутність з урахуванням рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука від 11.06.2015 року №113, яким визнано за доцільне надати дозвіл на виїзд малолітнього сина сторін на постійне місце проживання до Канади.

Представник третьої особи Крюківського районного відділу у м.Кременчук УДМС України в Полтавській області до судового засідання не зявився з невідомих суду причин.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача і їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що сторони по справі розлучені. Вона хрещена матір їх сина ОСОБА_3. Позивачка одружена з іншим чоловіком. У відповідача також своя сімя у якій є дитина. Вона знайома з чоловіком позивачки ОСОБА_4 приблизно 2,5 роки. Відносини між чоловіком позивачки та її дитиною склалися добрі. Він приділяє увагу дитині. Дитина виявляє бажання їхати до Канади. Позивачка пропонувала відповідачу надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Оскільки тут проживають батьки позивача та відповідача, то вона говорила, що дитину буде привозити на новорічні та літні канікули. Відповідач бачить дитину 1 чи 2 рази на тиждень, не частіше. Їй відомо, що відповідач сплачує 300 грн. аліментів та купляє незначні продукти харчування. Позивач по справі на даний час не працює та проживає за рахунок свого чоловіка. Вважає, що переїзд дитини до Канади їй не зашкодить, оскільки там кращі умови проживання. Позивачка розповідала, що для розвитку дитини там є дитячий садок, різні кружки. Після декількох місяців проживання надається медична страховка.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивач по справі її дочка. Вона познайомилась з чоловіком ОСОБА_4. Він їздив на роботу до Канади, а коли повернувся то вони одружились. На даний час він проживає у Канаді. Позивачка по справі бажає об»єднати сімю та переїхати жити до Канади із дитиною. З 2013 року дочка ОСОБА_11 проживає разом із нею та її чоловіком. У дитини з батьком нормальні людські відносини. Батько дитині сплачує аліменти у розмірі 300 грн. та допомагає продуктами. Вважає, що цієї допомоги недостатньо. Дочка ОСОБА_11 на даний час не працює. Матеріально дочці допомагають вони та чоловік присилає з Канади гроші на проживання. Зі слів дитини, він більше часу проводить з бабусею Аллою, а папа працює на роботі. Вона особисто цікавилась, де буде проживати її дочки та онук. Розмовляла із ОСОБА_4 по «Скайпу». Все, що вона знає про Канаду, то це те, що там рівень життя дуже високий, всі мешканці соціально захищені та мають медичне страхування. ОСОБА_1 має освіту, тому вона сподівається, що вона там працевлаштується на роботу. Знає про те, що вже домовились про місце в дитячому садочку для онука і його вже там чекають. Також там є школи. У онука з чоловіком ОСОБА_1 склались нормальні відносини. Онук відноситься до нього, як до товариша, називає його ОСОБА_4. Онук виявляє бажання їхати до Канади. У них навіть думки не виникало, щоб ОСОБА_1 поїхала без дитини до Канади. Вважає, що повинна об»єнатися сім»я. Дитина дуже привязана до матері. Навіть якщо ОСОБА_1 виходить з дому на пару годин, то він постійно питає про те, коли вона прийде. ОСОБА_11 казала, що якщо вона поїде до Канади, то буде приїжджати до України не менше одно разу на рік, тому що тут її батьки. У ОСОБА_4 також на Україні батьки та брат, тому вони точно будуть приїжджати. Відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон не дає, вважає, що ОСОБА_1 повинна їхати сама, без дитини. Він не пояснює причину відмови. Їй відомо, що позивач проживає з іншою жінкою, в якої двоє дітей. Сама вона не працює, на пенсії, її чоловік також на пенсії, однак працює в АТП водієм. ОСОБА_11 з сином проживають зараз у них. Коли ОСОБА_1 проживала з відповідачем, то вони мешкали і у них, і на квартирі, а потім у відповідача в приватному секторі. В січні 2013 року в сім»ї позивачки з відповідачем склалися напружені відносини, коли позивачка зібрала речі, відповідач сам привіз позивачку з дитиною до них. ОСОБА_11 її чоловік раз на місяць присилає переводом гроші в сумі 200 250 доларів США.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює дитячим психологом. Стаж її роботи з дітьми складає 35 років. До неї в березні 2015 року звернулась позивачка. З малолітнім ОСОБА_2 і позивачкою по справі вона спілкувалась на протязі двох місяців. Робила висновки. Психологічний розвиток дитини на рівні його віку. На нього мають важливий вплив дорослі, не боїться говорити, відкритий готується до школи. Вона спілкувалися окремо з дитиною, а також були і спільні заняття із матір»ю. Дитина емоційно зв»язана з матір»ю і знає, що не може переїхати до Канади через якісь дії батька. Тобто розуміє, що позивач повинна їхати, однак через якісь дії батька вона цього зробити не може. Дитині не вистачає батькової уваги. Тобто дитина має необхідність у повній родині. Батька дитина поважає, тобто ніякого негативу проти нього він не має. Однак, тести свідчать про те, що у дитини дуже низький емоційний звязок з батьком, він дещо його побоюється. У матері «гіперопіка» і дитина тяжко переживає навіть тимчасову відсутність матері. З вітчимом у дитини склався хороший контакт. Переїзд дитини в Канаду їй не зашкодить. У Канаді створені дуже хороші умови для родини. Однак, вважає, що після переїзду дитині необхідно спілкуватися з рідним батьком по скапу чи телефоном.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона цивільна дружина відповідача. З ним вона проживає вже три роки. Дитина відповідача бувала у них три рази на тиждень, а останні пів року два рази на тиждень. Відносини у нею з дитиною хороші, дружні. Спочатку було трошки важко, бо він казав, що вона погана, а потім відносини налагодились. У неї двоє своїх дітей. Старша дочка проживає з батьком, а молодший син із нею. У її сина з сином відповідача дружні відносини, вони спілкуються, разом граються. Коли дитина у них, то вона ніколи не казала, що буде їхати до Канади. Він казав, що в нього є друг Вавка в Канаді. Відповідач при ній не розмовляв з сином про те, що він якісь документи забрав чи загубив, і звязку з чим дитина не може поїхати до Канади. Відповідач дуже хороший батько. Про свою дитину дуже піклується, грається з ним. Спочатку дитина приходила до них у вівторок, середу та пятницю з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а зараз у середу та пятницю з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.. Вона не працює. До дитини відноситься добре. Відповідач працює торговим агентом. У нього вільний графік роботи. Коли дитина у них, то він працює дуже рідко. Їй відомо, зі слів відповідача, що рік тому позивачка зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Він казав, що не проти того, щоб позивачка виїхала за кордон, однак нехай вона туди поїде, влаштується, а тоді будемо розмовляти за дитину.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що відповідача знає з дитинства, а позивача приблизно з 2006 року. Після розлучення сторін по справі, він позивача бачить пару разів на рік. Чоловіка позивачки бачив лише один раз, що до їхнього весілля, приблизно 1,5 роки тому. З дитиною його він не бачив. У нього є малолітня дочка. Вона спілкується з сином позивачки та відповідача. Знає, що дитина батька любить. Дитина про проїздку за кордон йому нічого не казала. Він ходив на день народження сина позивачки. Батька малолітнього ОСОБА_2 на день народжені у позивачки не було, але він святкує день народження сина окремо. Він також був запрошений на день народження дитини і до батька. Дитина на своєму день народжені у батька присутня. Про переїзд до Канади йому майже нічого не відомо. Знає, що відповідач не дає дозвіл на вивіз дитини за кордон, оскільки за нього дуже переживає. Дитина приходить до відповідача десь два рази на тиждень. Дитину без батька ні разу не бачив.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він хрещений батько малолітнього ОСОБА_2. Раз на місяць він спілкується з ним. Відносини батька з дитиною хороші. Дитина про поїздку за кордон йому нічого не казала. Відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки сам хоче брати участь у виховані сина.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він проживає біля відповідача у сусідній половині будинку. Дитина до відповідача приїжджає по середам та пятницям. Коли дитину не бачить, то чує, що вона приїхала. Він грається у дворі. Щоб на дитину кричали, чи дитина плакала, чи був без батька він ніколи не бачив. Знає, що у батька йому добре. Коли дитина у батька, то до матері він дуже не рветься. Про переїзд до Канади він від дитини ніколи не чув. З відповідачем він в дружніх відносинах. Нічого поганого про матір дитини від відповідача він не чув.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що позивачка по справі її сусідка. Знає її років сім, дитину знає з народження. Дитина дуже привязана до матері і довго без неї не може. Позивачка їй повідомляла, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак він відмовив. З її слів, вона зрозуміла, що відповідач не надає дозвіл на виїзд за кордон, оскільки не зможе бачити дитину. Позивачка їй казала, що буде приїжджати до України. Знає, що позивачка перебуває у шлюбі. Її чоловік приїжджав два рази. Вона з ним спілкувалась. Нормальний хлопець, хоче жити однією сім»єю з позивачкою та її сином. Дитина їй розповідала, що хоче переїхати жити до ОСОБА_4, однак батько не дає документи. Про спілкування з батьком багато не каже, більше згадує про бабусю. З чоловіком позивачки дитина спілкується по «Скайпу». Відповідача знає. Відносини між дитиною та ним нормальні. Дитину він забирає два рази на тиждень.

Сторони з 06.06.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2012 року, яке набрало законної сили 27.05.2012 року.

Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 103616, яке видане 04.11.2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції.

Додатковим рішенням Корюківського районного суду від 08.12.2014 року місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 встановлено з матір»ю ОСОБА_2.

Як вбачається з довідки про склад зареєстрованих осіб, виданої ТОВ «Добробит» 30.05.2013 року за вих..№602/34 ОСОБА_3 проживає з позивачкою по справі.

06 червня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №119455, яке видане 06.06.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області.

ОСОБА_4, з 19 жовтня 2013 року має картку постійного жителя Канади, видану Урядом Канади. У грудні 2014 року провінцією Саскачеван йому було видано картку медичного обслуговування. ОСОБА_4 є постійним працівником Компанії «Кволіті Ешуед Мануфекчиринг» та працює з повною зайнятістю 40 годин на тиждень. Останній з 06 грудня 2014 року орендує однокімнатну квартиру площею 700 кв. футів (65 кв.м.).

Згідно наданих суду характеристик з місця останнього проживання та роботи в Україні, ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Із наданого ОСОБА_4 гарантійного листа (поруки) від 14.07.2015 року вбачається, що він бажає, щоб позивачка з дитиною переїхали на постійне проживання до Канади та приживали разом з ним однією сім»єю у орендованій ним квартирі. Він має можливість та бажання забезпечити їх всім необхідним для проживання в Канаді, взяти на себе витрати по їх переїзду.

27 листопада 2014 року малолітній син сторін був зарахований до християнської академії Хавест Сіті як учень дитячого садка.

27 січня 2015 року позивачка була звільнена з роботи інженера-технолога у координаційно-технічному бюро відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» у звязку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). На даний момент остання перебуває на обліку у Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості як безробітна.

Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22 березня 2012 року ОСОБА_2 сплачує аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно та надає допомогу у вигляді продуктів харчування.

Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, відповідач приймає участь у вихованні дитини, має з нею регулярні побачення.

Згідно психологічної характеристики, що складена психологом ОСОБА_17 від 09.02.2015 року, у ОСОБА_3 довільність психічних процесів відповідає віковим особливостям, соціально вольова сфера дитини в межах вікової норми, чітко сформоване соціальне «Я».

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_7, що складений за наслідками психологічного спостереження за ОСОБА_3 від 30.04.2015 року, сторони мають затяжний конфлікт на підставі минулих невдач. У чоловіка не відбувся повний емоційний розрив з колишньою дружиною і ця ситуація перенеслась на їхнього сина. Образа на дружину підштовхнула до нерозумного кроку обманювати сина втратою якогось документу та не давати дозвіл на виїзд до іншої країни. В зв»язку з небажанням батька дати дозвіл на виїзд сина на проживання до іншої країни, хлопчик переживає психологічну травму і відчуває безвихідність ситуації. Первинний розлад, який виник при напруженому стані в структурі нейрофізіологічної регуляції мозку, спровокував до зміни в нормальному функціонуванні в соціумі: тривожність, недовіра, швидка зміна настрою (якщо ставляться питання про проживання без мами та вітчима), роздратування, неврівноваженість, капризування.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука №113 від 11.06.2015 року визнано доцільним виїзд за кордон на постійне місце проживання до держави Канада малолітнього ОСОБА_3 у супроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивачка разом із малолітньою дитиною сторін має намір виїхати на постійне місце проживання до держави Канада, однак відповідач ОСОБА_2 дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без його супроводу та в супроводі матері в добровільному порядку не надає і мотивує свою відмову тим, що виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання позбавить його можливості спілкуватись з сином, брати участь у його вихованні, що порушить його законні права та законні права дитини виховуватись батьком.

Відповідно до ст..3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова у вага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст.ст..11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст..7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_15 України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 151 СК України передбачено переважне право батька перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст.. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом та це підтверджується наведеними вище доказами, як позивач так і відповідач виховують їх малолітню дитину, піклуються про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, поважають гідність дитини, тобто належним чином виконують їх батьківські обов»язки відносно малолітньої дитини.

Відповідно до ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоровя або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст..ст.1, 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини.

Ст..4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що Оформлення паспорта громадянам України, які не досягли

16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон.

Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно ст..3 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Відповідно до п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,

здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із

зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Із системного аналізу вказаних положень чинного законодавства вбачається, що ним не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордом України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або відсутності згоди одного із батьків.

При цьому слід зазначити, що надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, без визначення при цьому конкретного часу перебування дитини за кордоном, суперечить положенням чинного законодавства, яким не передбачено вирішення питання про виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання в судовому порядку.

Надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України малолітнього сина сторін у супроводі матері та без згоди та супроводу батька буде суперечити вказаним вище нормам матеріального права, змісту положень ст..ст.141, 153, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов»язків батьків відносно виховання дитини.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, дослідивши та оцінивши кожен наданий сторонами доказ, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правила перетинання державного кордону громадянами України, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги про надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання до держави Канада без згоди та супроводу батька, не носять тимчасового характеру, суперечать вимогам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька, то вимоги позивача про надання дозволу на оформлення проїзного документу або паспорту для виїзду за кордон на постійне проживання без згоди батька та надання дозволу на отримання візи держави Канада без дозволу батька також не підлягають задоволенню з вищезазначених підстав .

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 79, 81, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст..ст.1,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», ст.ст.7, 150, 155, 157, 160 СК України, ст..313 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон на постійне проживання без згоди та супроводу батька відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: