печерський районний суд міста києва
Справа № 757/810/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Печерськжитло», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що у 1991 році відповідно до ордеру №322 серія УЗО, виданого Київським міським управлінням охорони здоров'я, йому надавалися для тимчасового проживання кімнати у гуртожитку будинку АДРЕСА_1. У подальшому, після вселення у 2000 році в кімнату житловою площею 19,70 кв.м. квартири АДРЕСА_1, позивач був зареєстрований за вказаною адресою. 23 січня 2012 року Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією позивачу було видано ордер №011791 на житлове приміщення площею - 19,70 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1. Сусідкою позивача по даній квартирі є відповідачка ОСОБА_2 , яка у 2012 році отримала ордер на право користування іншою кімнатою житловою площею -12 кв.м. Разом з тим, відповідачка до отримання ордеру на право зайняття кімнати вселила у вказану кімнату своїх родичів - відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Як вказує позивач, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не маючи прав на користування кімнатою комунальної квартири, протягом останніх п'яти років грубо порушують правила сумісного проживання. Своєю протиправною поведінкою, яка проявляється у зневажливому ставленні до нього як мешканця суміжної кімнати, руйнують загальні приміщення комунальної квартири, вчиняють сварки з ним, погрожують фізичною розправою, псували побутову техніку та інші речі. У зв'язку із вказаними подіями, позивачу неодноразово доводилось звертатись із письмовими заявами до органів міліції, прокуратури та інших. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою в комунальній квартирі АДРЕСА_1 з 12 січня 2012 року, та висилити з вказаної кімнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Представник позивача в судовому засіданні підтримав пред'явлені вимоги.

Представник третьої особи при ухваленні рішення поклалася на розсуду суду.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти вирішення спору у заочному порядку.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у 1991 році відповідно до ордеру №322 серія УЗО, виданого Київським міським управлінням охорони здоров'я, позивачу надавались для тимчасового проживання кімнати у гуртожитку будинку АДРЕСА_1.

В подальшому, після вселення у 2000 році в кімнату житловою площею 19,70 кв.м. квартири АДРЕСА_1, позивач був зареєстрований за вказаною адресою.

23 січня 2012 року Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією позивачу було видано ордер №011791 на житлове приміщення площею - 19,70 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, сусідкою позивача по даній комунальній квартирі є відповідачка ОСОБА_2, яка у 2012 році отримала ордер на право користування іншою кімнатою житловою площею -12 кв.м.

Зі змісту листа Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 березня 2014 року №105-105/ОП/Б-56/1-247 вбачається, що згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 у її кімнаті дійсно періодично проживають її родичі. При цьому в кімнаті вона зареєстрована одна, а фактично житлово-комунальні послуги сплачує за двох осіб з 01 вересня 2008 року згідно заяви, поданої до КП УЖГ «Печерськжитло» (а.с. 32-33).

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивач зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично проживають у кімнаті комунальної квартири, не маючи прав на користування кімнатою, протягом останніх п'яти років грубо порушують правила сумісного проживання. Своєю протиправною поведінкою, яка проявляється у зневажливому ставленні до нього як мешканця суміжної кімнати вчиняють сварки зі ним, погрожуючи фізичною розправою. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово викидали його особисті речі з місць загального користування до його кімнати, руйнували вхідні двері, знищували шляхом руйнування холодильник, пральну машину та інші речі, внаслідок чого йому неодноразово доводилось звертатись із письмовими заявами до прокуратури Печерського району м. Києва, Печерського РУГУ МВС України, Київської міської державної адміністрації, Печерської РДА у м. Києві, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «ПЕЧЕРСЬКЖИТЛО», з проханням прийняти дієвих заходів впливу на відповідачів по справі.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що для застосування правил цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, не надано доказів про вжиття до них заходів попередження, що застосовуються відповідними органами.

Додані позивачем до позову копії відповідей на його звернення до органів прокуратури та міліції не можуть свідчити про протиправну поведінку відповідачів. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві позивачеві неодноразово повідомлялося, що обставини які викладені в його заявах, свого підвердження не знайшли.

Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні позову про виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спірного приміщення слід відмовити за недоведеністю наявності підстав для застосування вищевказаної норми ЖК України.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позов в частині визнання відповідачки ОСОБА_2 такою що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилається на те, що починаючи 25 січня 2012 року відповідачка не проживає в кімнаті комунальної квартири, відтак просить на підставі ст. ст.71 72 ЖК України визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до правил ст.ст. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад 6 місяців.

Між тим, як встановлено в ході розгляду справи, спірне приміщення є комунальною квартирою, яка складається з чотирьох житлових кімнат, 25 січня 2012 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією позивачу було видано ордер № 011791 на житлове приміщення площею 19,70 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1. Його сусідами по квартирі № 2, де знаходиться його кімната, є ОСОБА_5, що займає дві кімнати площею 26,6 кв.м., та відповідачка ОСОБА_2, яка займає окрему кімнату 12 кв.м.

Так, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, оскільки встановлено, що спірне приміщення, в якому зареєстрована відповідачка, є окремою житловою кімнатою від кімнати, в якій проживає та зареєстрований позивач, і будь-яких прав на користування кімнатою площею 12 кв.м. позивач не має, позов в цій частині також підлягає залишенню без задоволення з огляду на відсутність доказів порушення житлових прав позивача.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що між сторонами даної справи існує спір щодо введення кімнати ОСОБА_2 в експлуатацію, що підтверджується листом заступника Голови Печерської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_6 (а.с.32), зі змісту якого вбачається, що відповідачка замовила та отримала проектну документацію на реконструкцію кв. №2 та має бажання зареєструвати декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, для чого їй не вистачає лише підпису сусіда гр. ОСОБА_1 на зазначених деклараціях, після чого вона буде мати право приватизувати кімнату в комунальній квартирі № 2.

Вказану обставину у судовому засідання визнав представник позивача.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, встановлені в ході розгляду справи обставини та надані учасниками процесу пояснення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 54, 71, 72, 109, 116 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Печерськжитло», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ