ЄУН № 337/3239/15-ц
Провадження 2/337/1404/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Стафорової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та знаття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки вказуючи, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 15.10.1993 року до 02.09.2014 року. Шлюб розірвано згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі №337/2455/14-ц від 02.09.2014 року.

В період шлюбних відносин вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить позивачу на праві власності в порядку спадкування на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя по справі №337/991/14-ц від. 18.03.2014 року.

Під час перебування в шлюбі, відповідачка, як член його сімї, мала право користування спірним помешкання, була зареєстрована в квартирі у встановленому порядку.

На даний час відповідачка не є членом його сімї, його трудова діяльність повязана з тривалими відрядженнями, а остання утворила нову сімю з іншим чоловіком та не маючи на те жодних правових підстав, проти його волі, проживає разом з ним в його квартирі, чим порушує його право власності та обмежує його право у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, просить позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням квартирою №51 в будинку №12 по вул.Лахтінській в м.Запоріжжя та зобовязати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ГУМВС України в Запорізькій області зняти ОСОБА_2 з реєстрації в вищевказаній квартирі.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що після припинення сімейних відносин між сторонами, відповідачка як колишня дружина власника майна, втратила право користування жилим приміщенням та не має права мешкати в спірному помешканні. Позивач бажає на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, але вказане право обмежується зі сторони відповідачки. Позивач, будучи єдиним власником квартири, 11.06.2015р. змінив замки, вимкнув електропостачання на квартиру та виїхав у відрядження, а відповідачка не маючи права на користування спірним помешканням, незаконно проникла до квартири та продовжує там мешкати з іншим чоловіком, відновила електропостачання на квартиру, користується чужою власністю, за комунальні послуги не сплачує, в звязку з чим за квартирою рахується заборгованість.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з 1996 року постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1. Вселилась вона у квартиру зі згоди власника, колишнього чоловіка як його дружина, зареєстрована там в законному порядку, з нею мешкає та зареєстрована малолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення шлюбних відносин з чоловіком, вона залишилась проживати у спірному помешканні, а він виїхав за кордон, де майже постійно мешкає. 19.05.2015р. позивач приїхав до квартири, де вона постійно мешкає та яка належить йому на праві власності, та став вимагати, щоб вона покинула помешкання та висилилась з квартири, але вона з малолітньою донькою іншого житла не має, тому відмовилась. 11.06.2015р., в той час коли вона перебувала на роботі, позивач змінив замки в квартирі, вивіз її речі, повідомив телефоном, що вона в квартирі мешкати більше не буде, та знов виїхав за кордон. Коли вона прибігла додому, заплакана донька була на вулиці, речей не було, ключів від нових замків вона не мала, з урахуванням того, що вона в квартирі зареєстрована та постійно мешкає, потрапила до свого помешкання шляхом зламу замка. Від користування квартирою вона ніколи не відмовлялась, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач в спірну квартиру вселилась у встановленому законом порядку, що зазначає в позові сам позивач, зареєстрована в ній, постійно мешкає, будь-якої угоди про порядок користування спірною квартирою під час вселення та в подальшому не було, від користування квартирою відповідачка ніколи не відмовлялась, відповідно вона має право на користування житловим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавило її права користування займаним приміщенням. Посилання в позові на статті 71 та 72 ЖК Української РСР вважає безпідставними, оскільки вони регулюють правовідносини, які стосуються приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Стаття 116 ЖК Української РСР в даному випадку також не може бути застосована, оскільки така вимога не заявляється та як підстава для позбавлення права користування жилим приміщенням в даному випадку використана бути не може. Будь-яких інших підстав для позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням в спірній квартирі немає, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через наступне.

Частинами 1, 2 статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, дружина (чоловік). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення , яке вони мають право зайняти, визначається його власником.

Відповідн до норм ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України) або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.1993 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 року, яке набрало законної сили 16.09.2014р.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2014р. за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер 18.01.2013р. Рішення набрало законної сили 01.04.2014р. Право власності позивача на вищевказану квартиру зареєстрованов реєстрі нерухомого майна 12.06.2015р. реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає у вказаній квартирі з 1996 року по теперішній час, про що свідчить довідка сектору адресно-довідкової роботи управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 24.06.2015р., довідка ЖБК «Автомобіліст-2» від 22.05.2015р. за №41.

В квартирі також зареєстровані позивач ОСОБА_1 та неповнолітня донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Вказані обставини не є спірними, ніким зі сторін не оспорюються та не спростовуються.

Зясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири за згодою власника, як член сімї позивача для спільного проживання, зареєстрована в спірному помешканні, про що не заперечує позивач в позові, та його представник в судовому засіданні. Надавши свою згоду на реєстрацію члена сімї у житловому приміщенні, власник приміщення тим самим визнав за таким членом своєї сімї право користування житловим приміщенням. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, але факт припинення сімейних відносин з позивачем власником квартири, не позбавляє відповідачку, як колишнього члена сімї позивача, права користування займаним приміщенням.

При цьому відсутність сімейних стосунків між сторонами надає право власнику змінити умови користування жилим приміщенням, зокрема, встановлення плати за проживання в ньому, наслідком невнесення якої може бути виселення.

Суд вважає, що підстав, передбачених ст.ст. 405, 406 ЦК України, для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №51 в будинку №12 по вул.Лахтінській в м.Запоріжжя, немає. Остання фактично мешкає в квартирі, користується нею, від права користування спірною квартирою ніколи не відмовлялась. При цьому, сам позивач та його представник не зазначають інших підстав для позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням, крім припинення сімейних відносин між ними та захист права власності.

Посилання в позові на положення ст. 71, 72 ЖК Української РСР безпідставні, оскільки зазначені норми закону на спірні правовідносини не розповсюджуються. З підстав ст. 116 ЖК Української РСР позов не заявлявся.

Доводи представника позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 створила нову сім`ю та проживаючи в квартирі, тим самим порушує право власності позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими, а наданий акт про проживання в спірній квартирі ОСОБА_2, її доньки ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_7 не можуть бути прийняти до уваги оскільки вказаний акт, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, має дату складання 29.08.2015р., яка на час розгляду справи ще не настала. Факт наявності заборгованості за комунальні послуги по особливому рахунку позивача, а також неприязні відносини, які склались між сторонами, також не надають підстав для позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням.

Передбачені статтями 9, 156 ЖК України обмеження щодо позбавлення права користування жилим приміщенням колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1,2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 року). Подібне у справі № 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 року).

Таким чином, суд не знаходить законних підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 права користування квартирою №51 в будинку №12 по вул.Лахтінській в м.Запоріжжя.

Також не підлягають задоволенню вимоги про зобовязання зняти відповідачку ОСОБА_2 з реєстрації в спірній квартирі, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду, що набрали законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2015р.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 317, 319, 391, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст. ст. 1,10,11,60,130,159,213-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та знаття з реєстрації відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В.Сидорова

31.07.2015