Справа №2-4-2484/09 23.07.2015 23.07.2015 23.07.2015
Провадження №22-ц/784/1748/15
Головуючий у першій інстанції-Яворська Ж.М.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Свіщуку О.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2009 року у цивільній справі за позовом

Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (правонаступник ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_4, ОСОБА_3

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2009 року акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банку (далі -Промінвестбанк) звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний борг № 1520-04/07, за яким останній отримав 35 000 доларів США кредитних коштів зі сплатою 13% річних строком до 21 листопада 2018 року. Цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким остання на забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 передала в іпотеку належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань, станом на 12 січня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 2 304, 52 долари США, з яких за процентами - 2 201, 47 доларів США, що еквівалентно 16 951, 32 грн., та пені за період з 30 квітня 2008 року по 12 січня 2009 року - 103, 05 доларів США, що еквівалентно 793, 49 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем кредитних зобов'язань, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 17 744, 81 грн. кредитної заборгованості та 207, 45 грн. судових витрат.

Відповідачі у судові засідання не з'являлися, своєї думки стосовно позову не висловили.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2009 року позов задоволено, з відповідачів на користь Промінвестбанк солідарно стягнуто 17 948, 65 грн., з яких 17 744, 81 грн. кредитної заборгованості та 203, 75 грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2013 року Промінвестбанк, як сторону виконавчого провадження, замінено на ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступника за договором відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 червня 2015 року залишена без задоволення заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення змінити, відмовивши у позові в частині солідарного стягнення з неї кредитної заборгованості, посилаючись на те, що вона, як іпотекодавець, відповідає перед кредитором за невиконання позичальником кредитних зобов'язань виключно в межах вартості предмета застави і не може бути солідарним боржником.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов про солідарне стягнення кредитного боргу з позичальника ОСОБА_4 та майнового поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив, у тому числі, з правил статті 541 ЦК щодо солідарного зобов'язання та статті 554 ЦК щодо правових наслідків порушення зобов'язання, забезпеченого порукою.

Проте з такою оцінкою підстав відповідальності майнового поручителя та застосуванням норм цивільного законодавства погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені статтею 611 ЦК, та умовами договору.

Відповідно до статті 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно частини 1 статті 575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 589 ЦК визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічне правило містить і стаття 1 Закону «Про іпотеку».

Стаття 11 цього закону передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За змістом статті 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону «Про заставу», статтей 1, 11 Закону «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний борг № 1520-04/07, за яким останній отримав 35 000 доларів США кредитних коштів зі сплатою 13% річних строком до 21 листопада 2018 року (а.с. 7-10).

Цього ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким остання на забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 передала в іпотеку належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

За умовами іпотечного договору іподтекодержатель набуває права задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 3.1.9) та одержати задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки (розділ 5).

Таким чином, ОСОБА_3, як іпотекодавець, несе майнову відповідальність за боржника на підставі іпотечного договору виключно в межах предмета іпотеки і не може вважатися солідарним боржником.

Норми статей 541 та 554 ЦК правовідносини, що виникли між Промінвестбанком та ОСОБА_3, не регулюють.

Вимог щодо звернення стягнення кредитного боргу на предмет іпотеки позовна заява не містить.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про виникнення у ОСОБА_3 солідарного обов'язку щодо повернення кредитного боргу ОСОБА_4 суперечить змісту застави (іпотеки) та вимогам статей 572, 589 ЦК та Закону «Про іпотеку».

Порушення судом першої інстанції норм цивільного законодавства є підставою для скасування судового рішення в частині вимог банку до ОСОБА_3 з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2009 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та стягнення з неї судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді