Провадження № 22-ц/780/2584/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 18 21.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому, у відповідності до норм ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 13-1, 46, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України просилавизнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 30 вересня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1208 про звернення стягнення на нежитлову будівлю площею 138,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 у місті Біла Церква Київської області та земельну ділянку площею 0,0516 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за вищезазначеною адресою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28 березня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії, згідно якого банк надав їй кредит у сумі 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1 у місті Біла Церква. 30 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис та запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак, виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було повідомлено позивача як зацікавлену особу про вчинення такої нотаріальної дії, не було встановлено відсутність відповідних заперечень, відповідачем не роз'яснено ОСОБА_2 умови та правові наслідки вчинення виконавчого напису, а також не було дотримано вимоги законодавства щодо надіслання вимоги про виконання порушеного зобов'язання. Виконавчий напис нотаріуса було вчинено стосовно нерухомого майна, яке знаходиться за межами Київського нотаріального округу.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 30 вересня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1208 про звернення стягнення на нежитлову будівлю площею 138,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 у місті Біла Церква Київської області та земельну ділянку площею 0,0516 га, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на зазначене майно зареєстроване за ОСОБА_4.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року заява ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд заочного рішення залишена без задовлення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на адресу позивача, зазначену в іпотечному договорі, було направлено письмову вимогу про усунення порушень. Приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис в межах Київського нотаріального округу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що 28 березня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії N 19/МК33/2006-840, згідно якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 50 000 доларів США з терміном на 60 місяців з 28 березня 2006 року по 21 березня 2011 року. До зазначеного договору було укладено додаткові угоди №№1,2 (а.с.6-9).

28 березня 2006 року між сторонами також було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було передано нежитлову будівлю під літерою «А» площею 138,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 у місті Біла Церква Київської області та земельну ділянку площею 0,0516 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за тією ж адресою, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.12-15).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.34-42).

30 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1208 та звернено стягнення на вищезазначене майно (а.с.16).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис було вчинено з порушенням чинного законодавства. Нотаріус здійснював нотаріальну діяльність з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за межами Київського міського нотаріального округу. Відповідачем не було виконано обов'язок щодо вручення позивачеві письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та умов іпотечного договору, а також наявності належного підтвердження такого одержання, нотаріусом самостійно не здійснювалися дії по витребуванню у відповідача належної та достовірної інформації про одержання письмової вимоги з розміром заборгованості, яка зазначена у заяві про вчинення виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов?язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов?язання у тридцятиденний строк.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови при яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 3.2. Вказаного Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Пунктами 3.3. та 3.4 цього «Порядку..» передбачено, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №19/МК33/2006-840, згідно якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 50 000 доларів США з терміном на 60 місяців з 28 березня 2006 року по 21 березня 2011 року. До зазначеного договору було укладено додаткові угоди №№1,2 (а.с.6-9).

Зокрема додатковою угодою №2 від 29 травня 2006 року до Договору кредитної лінії №19/МК33/2006-840 сторонами було погоджено розмір траншу в сумі 20000 доларів США та уточнено термін користування Траншем з 29 травня 2006 року по 21 лютого 2011 року, та процентну ставку в розмірі 15% річних по терміновому кредиту і 5 % річних по простроченому кредиту. ( а.с. 9). Таким чином кінцевим терміном виконання зобов'язання позивальником було 21 лютого 2011 року, а відповідно останнім днем строку звернення за захистом порушеного права за ст.257 ЦК України є 21 лютого 2014 року.

Судом першої інстанції при розгляд вказаної справи встановлено, що у зв'язку з невиконання позичальником - позивачкою за вказаним позовом ОСОБА_2, взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту, процентів, пені, а всього на загальну суму 527072, 50 грн., ПАТ «КБ «Приватбанк» 30 квітня 2014 року подало до Білоцерківського міськрайонного суду позов до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року вказаний спір був вирішений та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» з підстав пропуску строку позовної давності. ( а.с. 34 -42). Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до норм ст. 61 ч.3ЦПК України є обов'язковим для суду.

Тобто, виходячи із обставин встановлених судом при розгляді вказаної справи встановлено, що ПАТ «КБ «Приватбанк» пропустив трьох річний строк для звернення за захистом порушеного права на стягнення коштів за кредитним договором №19/МК33/2006-840 від 28 березня 2006 року тому і підстав для видачі виконавчого напису не було.

Переглядаючи рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року в апеляційному порядку у вказаній справі, колегія суддів враховує правову позицію викладену у Постанові Верховного суду України у справі №6-27цс15 від 04 березня 2015 року згідно до висновку якої наявність у провадженні суду справи між сторона з приводу невиконання кредитних зобов'язань не може свідчити про безспірність вимог банку.

Враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, не дотримано вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року в частині строків звернення із заявою про видачу виконавчого нотаріус порушив вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О. Фінагєєв