Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю органу місцевого самоврядування, його посадовими або службовими особами, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 540 021 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди і 80 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є особою, яка відноситься до категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації м. Одеси від 23 жовтня 1997 року № 1064/р ОСОБА_6 було направлено до сирітського закладу у звʼязку з позбавленням волі його матері за вироком суду, а батька юридично позивач не має, так як до свідоцтва про народження його батько записаний зі слів матері.

Вказаним розпорядженням за позивачем було закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1. В Указаній квартирі позивач проживав та був зареєстрований.

ОСОБА_6 по 10 вересня 2007 року перебував у школі-інтернаті № 4 для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, м. Одеси на повному державному утриманні. Опікуна не мав. У період знаходження у інтернаті, 14 травня 2001 року, квартира АДРЕСА_1 була приватизована.

Напередодні приватизації позивача безпідставно було знято з реєстрації в указаній квартирі і приватизацію проведено без ОСОБА_6

Як вважає ОСОБА_6, наслідком невиконання Одеською міською радою та Виконавчим комітетом Одеської міської ради належного контролю за діяльністю створеної ними Суворовської районної адміністрації м. Одеси з питань опіки та піклування стало: формальне закріплення за позивачем житла; не вжиття заходів для запобігання незаконному продажу квартири, при отриманні попередження від інтернатського закладу: не вжиття заходів для захисту прав позивача після продажу квартири.

Позивач вважає, що з вини органу місцевого самоврядування він є безпритульним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року стягнуто солідарно з Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_6 540 021,00 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 50 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є особою, яка належить до категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації м. Одеси від 23 жовтня 1997 року № 1064/р ОСОБА_6 було направлено до сирітського закладу, у звʼязку з позбавленням волі його матері за вироком суду, а батька юридично позивач не має, так як до свідоцтва про народження його батько записаний зі слів матері.

Вказаним розпорядженням за позивачем було закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 по 10 вересня 2007 року перебував у школі-інтернаті № 4 для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, м. Одеси на повному державному утриманні. Опікуна не мав.

14 травня 2001 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_7, як пояснили сторони це дідусь позивача.

У 2001 році спірна квартира була продана ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із необґрунтованості і недоведеності позовних вимог.

Так, позивач не надав будь-яких доказів протиправних дій органів влади або їх працівників при оформленні приватизації спірної квартири. Позивач вимог про визнання приватизації та свідоцтва про право власності на житло від 2001 року недійсними не заявляв. Також позивачем не зазначено, які саме неправомірні дії посадових осіб призвели до порушення його житлових прав та якими доказами це підтверджується. А тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Крім того, позивач, як особа із категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, Малиновською районною адміністрацією м. Одеси був внесений до списків громадян, які мають право позачергового отримання житла.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана