Справа № 709/32/15-ц
У Х В А Л А

03 березня 2015 року смт.Чорнобай

Суддя Чорнобаївський районного суду Черкаської області Левченко В.В. розглядаючи матеріали цивільної справи за позовом СТОВ"Лящівка" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Лящівська сільська рада, про стягнення збитків,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Чорнобаївського районного суду перебуває вказана вище цивільна справа.

В судовому засіданні 10.02.2015 року головуючим по справі було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід головуючому судді Левченку В.В., що призвело до порушення порядку у судовому засіданні представниками громадськості та відкладення судового засідання. Представником позивача ОСОБА_9 дані дії були розцінені як спроба тиску на суд та він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Вважаю, що по даній справі слід заявити самовідвід з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.17 Закону Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_10 проти Бельгії", від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві (п.53 рішення від 09.11.06 р. у справі Білуха проти України, від 28.10.98 р. у справі Ветштайн проти Швейцарії тощо). Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Європейський суд у своїх рішення зазначає, що право на безсторонній суд включає як об'єктивні, так і суб'єктивні елементи (рішення у справах П'єрсак проти Бельгії від 01.10.1982 р.; ОСОБА_10 проти Бельгії від 26.10.1984 р.). Об'єктивний критерій безсторонності полягає у тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність суддів (приміром, легітимність складу суду). Другий критерій - це критерій суб'єктивної безсторонності, тобто відсутність упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

Тобто, вирішуючи питання про відвід судді з підстав наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, необхідно розглядати об'єктивність судді у двох аспектах - як внутрішній стан судді, його свободу від будь-яких схильностей, упередженості, а також як дії судді сприймаються стороннім спостерігачем.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної справи. Так, наявність вищевказаних правових норм, та те, що представником позивача ОСОБА_9 дії представників громадськості були розцінені як спроба тиску на суд та він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів є підставою для висновку, що можливості забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді - не має і продовження розгляду справи під головуванням судді Левченка В.В. фактично призведе до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, суд вважає за необхідне заявити самовідвід.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.20, 23 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

Заяву судді Чорнобаївського районного суду Левченка В.В. про самовідвід по цивільній справі за позовом СТОВ"Лящівка" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Лящівська сільська рада, про стягнення збитків - задовольнити.

Передати дану цивільну справу до прийомного відділу Чорнобаївського районного суду Черкаської області для вирішення питання передачі даної справи на розгляд іншому судді в порядку, передбаченому ч.3 ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В.Левченко