АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3697/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю : представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4, що є правонаступником ОСОБА_5, до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ВАТ «НАСК «Оранта»), ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

Позивач, яка є правонаступником ОСОБА_5 звернулася в липні 2014 року до суду з вищевказаним позовом ВАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_6 та ставила питання про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_4 37 040,97 гривень - страхового відшкодування.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи не з'явилися у судове засідання, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність апелянта та його представника в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 20 жовтня 2013 року о 13 годині 10 хвилин на вул. Леніна в селі Нові Петрівці Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен».

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року, яка набула чинності, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

На час ДТП цивільно-правові відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» поліс № АВ/9561110 до якої 04.03.2014 року і звернулася позивач з заявою про виплату страхового відшкодування.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, позивач вказувала на те, що страхове відшкодування повинно бути сплачене їй у відповідності до положень ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме в межах страхового ліміту - 50 тисяч страховою компанією, а в частині різниці між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченою страховою виплатою - 13127, 59 гривень відповідачем ОСОБА_6 як особою винною у вчиненні ДТП.

Беручи до уваги те, що позивач після свого звернення із заявою до страхової компанії не отримала відповіді про прийняте рішення, то вважала, що страхова компанія також згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна сплатити їй пеню за кожен день прострочення страхового відшкодування.

Позивачем ставилося питання щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди, так як вона зазнає значних моральних страждань у зв'язку з обмеженням у користуванні транспортним засобом через його пошкодження.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення пені та спричиненої моральної шкоди виходив з того що вони не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Зазначаючи при цьому, що згідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Задовольняючи частково вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, суд вважав за необхідне взяти до уваги дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку авто товарознавче дослідження яке було зроблено на замовлення страхової компанії з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме як відшкодування витрат пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував, що суд першої інстанції вирішуючи питання щодо пені не застосував норми матеріального права які слід застосовувати. Також страховою компанією в суді першої інстанції в силу вимог ст. 617 ч. 1 ЦК України не встановлювалися обставини, які б звільнили її від відповідальності визначеної п.36.5 ст. 36 зазначеного вище Закону. Невірно визначивши спірні правовідносини. А також те, що дослідження №АА5208АА-28.10/2 складене 28.10.2013 року є недопустимим доказом, оскільки воно не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 23.11.2003 року №142/5/2092 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 року №1074/8395.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за законом видане 22.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на ім'я ОСОБА_4 ( позивача по справі), де серед іншого спадкового майна було визначено і:

- страхову виплату ( страхове відшкодування) в сумі 38018, 39 гривень, що підлягає виплаті за пошкоджений 20 жовтня 2013 року автомобіль «Сітроен» державний номернийзнак НОМЕР_1, який належав спадкодавцю, що підтверджується довідкою, виданою Національною страховою компанією «Оранта» 12 лютого 2014 року.

Отже, на час звернення до суду позивач уже мала право на страхове відшкодування у відповідності до свідоцтва про право на спадщину.

У той же час позовна заява не містить у собі будь-яких посилань на зазначене свідоцтво як і доводів щодо стягнення суми страхового відшкодування визначеного у позові з урахування сум зазначених у свідоцтві, підстав їх неврахування. Як і обґрунтувань щодо відсутності звернень позивача до виконання свідоцтва.

А відтак сума страхового відшкодування визначеного за рішенням суду узгоджується з сумою визначеною у свідоцтві про право на спадщину за законом.

Правомірними на думку колегії суддів є і висновки суду щодо відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення суми пені з посиланням на правову позицію ВСУ.

Ставлячи питання про відшкодування спричиненої моральної шкоди, позивач вказувала на те, що вона звертається до суду як правонаступник. Відсутність доказів щодо її особистої участі в ДТП як і наявності на той момент права власності на автомобіль не дають правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Слід також зазначити, що власник автомобіля ( спадкодавець ОСОБА_5) помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в той час як ДТП трапилася 20 жовтня 2013 року. Тобто на момент дорожньо - транспортної пригоди за кермом автомобіля перебував ОСОБА_3( як зазначено в заяві про виплату страхового відшкодування). Який також був заявником щодо проведення авто товарознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 04.12.2013 року, яке на думку позивача є належним доказом розміру спричиненої шкоди.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: