Справа № 592/4024/15-ц
Провадження № 2/592/1443/15
УХВАЛА

про забезпечення позову

28 квітня 2015 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду міста Суми Бичков І. Г. , розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за її позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу № 63 ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які вчинені під впливом насильства, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду міста Суми з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу № 63 ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які вчинені під впливом насильства, в якій вона просить визнати недійсними договори купівлі-продажу жилого будинку з надвірними, господарськими тв побутовими будівлями, що розтавшований в м. Суми, вул. Островського, буд. 30, на приватизованій земельній ділянці площею 0, 0601 га, та самої земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (вхідний № 13845/15 від 28.04.2015 року) .

Крім того, 28.04.2015 року позивачка ОСОБА_1 надала до Ковпаківського районного суду міста Суми заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на жилий будинок та на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Суми, вул. Островського, буд. 30, що належать відповідачці ОСОБА_2 на праві власності (вхідний № 13852/15 від 28.04.2015 року) .

Розглянувши заяву ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову по справі за її позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу № 63 ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які вчинені під впливом насильства, пересвідчившись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам; беручи до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із незастосуванням відповідних заходів, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Із змісту ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Із змісту п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначається правовий режим власності.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України вбачається, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із змісту ч. ч. 1, 5, 7, 9, 10, 12 ст. 153 ЦПК України вбачається, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Крім того, у разі потреби ухвала, якою накладено арешт на спірне майно та оголошено заборону на його відчуження, надсилається судом до органу нотаріату та до інших органів, що здійснюють реєстрацію майна (права власності на майно) або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 293 ЦПК України вбачається, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Із змісту п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали. Винятком є заява про забезпечення позову з метою запобігання порушення права інтелектуальної власності, яка може бути подана та підлягає розгляду до подання позовної заяви (ч. 4 ст. 151 ЦПК України) . Заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України. Клопотання про забезпечення позову може міститись як безпосередньо в позовній заяві, так і в окремій заяві. Вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати розяснення, дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову .

Згідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК) , якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно абз. абз. 2, 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із змісту п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року вбачається, що що відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Для забезпечення виконання цих норм як спеціальних, на відміну від загальної ст. 296 ЦПК України, та розгляду справи в установлені строки необхідно в разі оскарження ухвали про забезпечення позову направляти суду апеляційної інстанції виділені відповідні матеріали (копії позовної заяви й заяви про забезпечення позову, оригінал оскарженої ухвали, копії документів про звернення її до виконання тощо) та вживати заходів до подальшого розгляду справи по суті заявлених вимог. Після розгляду скарги апеляційним судом зазначені матеріали долучають до матеріалів цивільної справи. За змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову. Оскільки ухвала про забезпечення позову не перешкоджає подальшому провадженню у справі, ця ухвала відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦПК України у касаційному порядку оскаржена бути не може.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, оскільки невжиття заходів забезпечення позову дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою порушення майнових прав позивачки ОСОБА_1, оскільки позивачка ОСОБА_1 може зазнати значних матеріальних збитків у звязку з можливим відчуженням ОСОБА_2 вищезазначених жилого будинку та земельної ділянки на користь інших осіб, відтак заява позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 41, 92 Конституції України; ст. 207, 625 ЦК України; ст. ст. 13, 151 154, 292 294, 296 ЦПК України; п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року; п. п. 1, 7, 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року, -

У Х В А Л И В :

Заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на жилий будинок та на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Суми, вул. Островського, буд. 30, що належать відповідачці ОСОБА_2 на праві власності.

Копію ухвали надіслати позивачці ОСОБА_1 та третій особі приватному нотаріусу Сумського міського нотаріального округу № 63 ОСОБА_3 негайно після її постановлення.

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, відповідачці ОСОБА_2, негайно після її виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд міста Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.Г. Бичков