АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/2289/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1242/15Головуючий у 1-й інстанції Савинський Г. Б. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року позовну заяву задоволено в повному об'ємі.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користуватися житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просять рішення скасувати та закрити провадження по справі. Вважають, що матеріали справи не містять належних доказів щодо відсутності їх проживання в спірному житлі, а відтак є необґрунтованою вимога про зняття їх з реєстрації.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними господарчими побудовами по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 листопада 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Лохвицького нотаріального округу Звєрєвою Н.П.

Не заперечується сторонами по справі і факт звернення онука ОСОБА_2 до позивача в 2009 році з проханням зареєструватися у спірному домоволодінні разом із сім'єю, про що власник надала згоду.

Про реєстрацію відповідачів у будинку ОСОБА_4 свідчить довідка зареєстрованих у житловому будинку осіб, з якої вбачається, що одночасно з власником ОСОБА_4 в будинку зареєстровані онук ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту доведеності вимог позивача про відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад шість місяців, що згідно до положень ст. 71,72 ЖК України є підставою для визнання останніх такими, що втратили право користування житлом, а відтак підлягає до задоволення і вимога про зняття їх з реєстрації.

З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів як з таким, що ґрунтується на невірно застосованих до спірних правовідносин нормах матеріального права.

Так, звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_4 обґрунтовувала свої вимоги відсутністю відповідачів в належному їй будинку понад шість місяців, фактично в будинок не вселялись, їхнім місцем проживання є інше житло, натомість за ними зберігається реєстрація, що порушує її права як власника, у зв'язку з чим ставить питання про визнання відповідачів втратившими право користування житлом з підстав, визначених положеннями ст.ст.71,72 ЖК України .

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 71,72 ЖК України, які не поширюються на спори, що виникають з користування жилими приміщеннями приватного житлового фонду. Такі спори урегульовані нормами статті 391 ЦК України, яка передбачає захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням права володіння.

Згідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» змінити підстави позову суд вправі тільки за згодою позивача.

З урахуванням, що в даному випадку позивачем визнано підставою позову ст. 71 ЖК України, в ході розгляду справи підстави позову не змінювались, так само як і не надавалась згода на їх зміну, по справі відсутні підстави для задоволення позову у спосіб визначений позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги шляхом поширення на спірні правовідносини норми матеріального права, які на них не поширюються, оскільки в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту свого права не ґрунтується на законі.

За вказаних обставин рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

З оригіналом згідно.