Справа № 127/504/15-ц Провадження № 22-ц/772/1292/2015Головуючий в суді першої інстанції Волошин С. В.
Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі відділення №444 «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору , -

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі відділення №444 «УкрСиббанк». посилаючись на те, що 16.05.2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» в особі відділення №444 «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач надав позивачу кошти в іноземній валюті, в розмірі 55000,00 доларів США, строком до 15.05.2029 року з урахуванням сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 12,0% річних. Позивач вважає, що кредитний договір був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кредит було надано в іноземній валюті - доларах США. Разом з тим, чинним законодавством визначено, що зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Іноземна валюта як засіб платежу може використовуватись в Україні лише у порядку та на умовах, встановлених законом, зокрема, на підставі індивідуальної та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. За таких обставин, викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобов'язання за договором порушують права позивача та прямо суперечать нормам Конституції України та цивільного законодавства, тому він просив суд визнати договір кредиту № 0 від 16.05.2008 року недійсним.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, позивач з таким рішенням не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

На думку апелянта, підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення і неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

При цьому вказується на ті ж обставини, що викладені в позовній заяві.

У своїх запереченнях на скаргу представник відповідача за довіреністю Савишен О.Б. її доводи не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення Вінницького міського суду Вінницької області.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (повним правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач надав позивачу кошти в іноземній валюті, в розмірі 55000,00 доларів США, що станом на час укладення договору становило еквівалент у гривні в розмірі 277750,00 грн., строком до 15.05.2029 року з урахуванням сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 12,0% річних (а.с. 3-11).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет КМУ.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Щодо вимог підп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

За таких обставин, у зв'язку з відсутністю нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

ПАТ «УкрСиббанк» одержало банківську ліцензію № 75 від Національного банку України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволи № 75-2 від 19.11.2002 року, №75-3 від 28.12.2009 року на право здійснювати банківські операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволів. Так, згідно додатків до дозволів ПАТ «УкрСиббанк» має право здійснювати, зокрема, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.