АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/796/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Федорової Н.О.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представниці відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

ОСОБА_3 зазначив, що 12 квітня 2006 року він придбав у ОСОБА_4 автомобіль ZAZ 110308, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль), який належав на праві власності ОСОБА_5 На виконання цієї угоди позивач сплатив ОСОБА_4 4000 доларів США, а той, у свою чергу, надав йому розписку про одержання грошових коштів і видав позивачеві від імені ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем. Крім того, 27 листопада 2008 року сам ОСОБА_5 видав йому аналогічну довіреність строком на 10 років. На підставі постанови державного виконавця Задорожної А.М. від 22 квітня 2014 року автомобіль був вилучений у позивача та переданий ОСОБА_5 на відповідальне зберігання. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 липня 2014 року позивачеві відмовлено в позові до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, однак ОСОБА_4 не погоджується повернути йому безпідставно набуті грошові кошти.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 51800 грн.

Суд залучив ОСОБА_5 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2015 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 безпідставно набув 4000 доларів США за рахунок ОСОБА_3, однак позов не підлягає задоволенню у зв'язку з спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представниця відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Третя особа ОСОБА_5, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (ст.ст. 218, 261 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля.

За довіреністю від 19 лютого 2006 року, посвідченою приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_7 розпоряджатися автомобілем.

12 квітня 2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю-продаж автомобіля, на виконання якої останній передав ОСОБА_4 4000 доларів США, а той, у свою чергу видав ОСОБА_3 розписку про одержання грошових коштів.

Того ж дня ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_5, видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, якою уповноважив ОСОБА_3, ОСОБА_8 розпоряджатися автомобілем. 27 листопада 2008 року ОСОБА_5 видав останнім аналогічну довіреність.

Здійснюючи примусове виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2011 року № 6-5342/11 про стягнення з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 338172 грн., державний виконавець Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_9 постановою від 3 березня 2014 року наклала арешт на автомобіль.

Наприкінці квітня 2014 року автомобіль був вилучений у ОСОБА_3, після чого державний виконавець Задорожна А.М, передала його ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 липня 2014 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_4 безпідставно набув 4000 доларів США за рахунок ОСОБА_3

Разом із тим, відмовляючи в позові через сплив позовної давності, суд припустився помилки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз положень ст. 261 ЦК України свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

Передаючи ОСОБА_4 грошові кошти, ОСОБА_3 вважав, що він уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля та набув права власності на нього.

Такий договір мав бути укладений сторонами у письмовій формі (ст. 208 ЦК України), при цьому в силу ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, а при певних умовах суд може визнати цей правочин дійсним.

З матеріалів справи убачається, що до кінця квітня 2014 року ОСОБА_3 безперешкодно користувався автомобілем, на який ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заявляли свої права.

Після вилучення автомобіля органами державної виконавчої служби ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом на захист свого порушеного права, однак йому було відмовлено в позові. При цьому суд виходив з недоведеності укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля.

З кінця квітня 2014 року, а саме з часу вилучення автомобіля позивач довідався про безпідставну сплату ОСОБА_4 грошових коштів за автомобіль. Відтоді ОСОБА_3 міг вважати своє право порушеним, отже, з цього часу повинна обчислюватися позовна давність.

ОСОБА_3 пред'явив позов до ОСОБА_4 3 жовтня 2014 року (згідно штемпеля на конверті), тобто до спливу трирічного строку.

Неврахувавши вказаних обставин і норм закону, суд першої інстанції помилково виходив з того, що ОСОБА_3 пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

На думку апеляційного суду, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню. На момент розгляду судом справи вартість 4000 доларів становить 84187 грн. 33 коп. (4000х21,046832), однак, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 51800 грн.

В силу ст. 88 ЦПК України понесені ОСОБА_3 судові витрати (518 грн. судового збору) мають бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 51800 грн. грошових коштів і 518 грн. судового збору, а всього - 52318 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5