Провадження № 2/520/4432/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О..
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату заборгованості,
23.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 26 138, 03 гривень та збитки від інфляції за період прострочення виконання рішення суду у розмірі 229 701, 34 гривень.
Свої вимоги мотивував тим, що інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком грошового зобовязання і складають збитки від інфляції - 229 701, 34 гривень, та проценти за користування коштами 3% річних у сумі 26 138, 03 гривень.
Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою та просив розглянути справу у його відсутність.
Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Розглянувши поданий позов, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.
Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
Як встановлено у судовому засіданні, 01 жовтня 2009 року між сторонами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 31 000 дол. США під 14 % річних зі строком повернення до 01 жовтня 2010 року.
Через неналежне виконання боргових зобовязань з боку відповідачки та після закінчення строку дії зазначеного договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2011 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення його позову.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2012 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики в сумі 247 566 гривень, відсотки в сумі 51 988, 86 гривень, а всього 299 554, 86 гривень. В решті позову відмовлено.

Крім того стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати: на користь ОСОБА_1 в сумі 120 гривень, та в дохід держави в сумі 1609, 50 гривень.

23 квітня 2012 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи № 2-2987/11 щодо примусового виконання вищевказаного рішення апеляційного суду Одеської області, в результаті чого державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

З листа в.о. начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 12.06.2015 року № 0542/9895/1, адресованого позивачу, вбачається що під час примусового виконання зазначеного рішення суду на користь позивача стягнуто грошову у розмірі лише 951, 36 гривень, загальна сума заборгованості складає 298 603, 50 гривень

Як пояснив позивач в судовому засіданні, відповідач рішення суду не виконує, грошові кошти не повернула, від контактів ухиляється, місце її перебування встановити не можливо.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .

Згідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На час звернення до суду з позовом сума інфляційних збитків від простроченої суми у розмірі 298 603, 50 гривень становить 229 701, 34 гривень.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином 3 % річних від простроченої суми у розмірі 298 603, 50 гривень в період з 01. становить 26 138, 03 гривень.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 суму інфляційних збитків у розмірі 229 701, 34 гривень та суму 3 % річних у розмірі 26 138, 03 гривень

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 88, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049, 1212,1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 26 138, 03 гривень та збитки від інфляції за період прострочення виконання рішення суду у розмірі 229 701, 34 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 558,39 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Куриленко О. М.