01.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/1017/15-ц
справа № 2/205/999/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в лютому 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди (а.с.2-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в її власності знаходиться земельна ділянка та домоволодіння №29 по вул.. Черкаська у м. Дніпропетровську.

24 червня 2013 року сусіди, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, звели залізобетонний паркан висотою більш ніж 2 м на відстані 0,35-0,4 м від будинку позивачки, при цьому зламавши водостічну систему на території домоволодіння позивачки, затемнивши парканом вікно однієї з кімнат будинку та сад.

Позивачка зверталася до сусідів з проханням привести паркан в належний стан, але вони не реагують, у звязку із чим, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому уточнивши свої вимоги, просила відновити межі її ділянки будинку №29 по вул.. Черкаська у м. Дніпропетровську; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивачки моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

В подальшому уточнивши свої позовні вимоги, позивачка просила суд зобовязати відповідачів усунути перешкоди в праві користуванні власністю, шляхом зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 перенести залізобетонний паркан довжиною 42,6 м на відстань не менше 1 м від стіни будинку №29 по вул.. Черкаська у м. Дніпропетровську; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивачки моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. (а.с.48-53).

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Посилаючись на викладені у позові обставини та надані суду докази, просила вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_6, в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. У задоволенні позовних просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість доводів та незаконність вимог.

Співвідповідач ОСОБА_7, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні, повний текст виготовлений 05 жовтня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Підставою звернення позивачки до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів власника, повязаних і правом володіння, користування та розпорядженням обєктом нерухомого майна.

У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, законів України, практику Верховного Суду України, підзаконні нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживає за адресою:м. Дніпропетровськ, вул.. Черкаська, буд.29 (а.с.8-9).

Позивачка є власницею домоволодіння № 29 по вул. Черкаській у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 452 кв.м. (а.с.14,15).

Користувачами суміжного домоволодіння №29-а, розташованого по вул. Черкаській у м. Дніпропетровську є ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які зареєстровані за даною адресою (а.с. 90,91).

Як вбачається із договору купівлі-продажу домоволодіння від 13 травня 2003 року власником домоволодіння №29-а по вул.. Черкаській у м. Дніпропетровську, являлась ОСОБА_8 (а.с.73-74,75), яка померла 19 квітня 2014 року (а.с.81).

В червні 2013 року відповідачі збудували залізобетонний паркан впродовж стіни житлового будинку позивачки, який знаходиться на відстані менше одного метра від будинку позивачки, чим порушує всі технічно-будівельні норми, що призвело до порушення межі ділянки домоволодіння №29 по вул.. Черкаській у м. Дніпропетровську, зменшивши її розміри, а також, високий паркан порушує режим освітлення однієї з кімнат будинку.

Наведені обставини також підтверджуються самою позивачкою, письмовими поясненнями сусідів, інженерно-технічним висновком та фототаблицею (а.с. 58-69,94-97).

Встановлено, що між сторонами неодноразово виникали конфлікти та сварки, що підтверджується матеріалами відмовного матеріалу №9735 від 15.07.2013 року та зверненнями позивачки до органів міліції Ленінського району з приводу користування та розпорядження територією спільної межі між домоволодіннями №№29 та 29-а по вул.. Черкаській у м. Дніпропетровську (а.с.100,101,103).

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4, не спростувала відомостей щодо неправомірного зведення відповідачами паркану та зазначила, що вони взагалі не проживають в домоволодінні № 29-а по вул.. Черкаській у м. Дніпропетровську. Але, суд не може прийняти до уваги вищезазначене, так як письмові пояснення сусідів та відомості Ленінського РВ свідчать про те, що за даною адресою проживають ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.11,12,13).

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За правилом ст. 317 ЦК України, змістом права власності - є право володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості доводів позивачки, у звязку із чим, суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні домоволодінням, розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Черкаська, 29, шляхом зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 перенести залізобетонну огорожу довжиною 42,6 м. на відстань не менше одного метра від стіни житлового будинку домоволодіння розташованого за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Черкаська, 29.

Щодо заявлених вимог позивач ки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої їй внаслідок дій відповідачів моральної шкоди, суд вважає, що позивачка взагалі не довела жодними письмовими доказами ні душевних страждань, ні моральних та психічних хвилювань, у звязку із чим, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує, що від сплати судових витрат позивачі звільнені, тому із відповідачів на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати в сумі 2 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.5, 6, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення межі, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні домоволодінням, розташованим за адресою : м.Дніпропетровськ, вул. Черкаська, 29.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 перенести залізобетонну

огорожу довжиною 42,6 м. на відстань не менше одного метра від стіни житлового будинку домоволодіння розташованого за адресою : м.Дніпропетровськ, вул. Черкаська, 29.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2500 грн. 00 коп. (дві тисячі пятсот грн. 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула