НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2576/15
№ 2/183/1925/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді Дубовенко І.Г.

при секретареві Литвиновій У.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Новомосковська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 20 червня 2014 року недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що він з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 більше 20 років зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_1. 20 червня 2014 року ОСОБА_3 за договором дарування подарувала зазначену квартиру ОСОБА_6, договір був посвідчений нотаріусом Дніпропетровського місько го нотаріального округу ОСОБА_7 Вважає, що зазначений правочин порушує публічний порядок, тому як відповідно до вимог ст. 405 ЦК України він має право користуватися цією квартирою, а під час укладення оспорюваного договору такі істотні умови, як проживання в квартирі його та членів його сімї, відповідно до вимог ст.. 638 ЦК не додержані, а тому згідно вимог ст.. 228 ЦК України зазначений договір дарування є недійсним, у звязку з чим він звертається до суду з позовом.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. Позивач в своїй заяві просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, суд відповідно до вимог ст. 169 ЦК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач з 25 травня 1982 року зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Згідно договору, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрованого в реєстрі за № 1083 20 червня 2014 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

За змістом ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивач в своєму позові ставить питання про визнання договору дарування спірної квартири недійним на підставі ст..ст. 203, 209, 215, 228 ЦК України, посилаючись на порушення відповідачами публічного порядку, у звязку з тим, що договір в порушення вимог ст.. 638 ЦК України не містить такої істотної умови, як його право проживати у зазначеній квартирі, яке передбачено вимогами ст.ст. 403, 405 ЦК України.

Так відповідно до вимог ст.ст. 403-405 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо будівлі, споруди тощо. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Позивачем не надано суду жодних доказів, щодо встановлення сервітуту на спірну квартиру позивачу, а наявність його реєстрації в спірній квартирі та проживання протягом тривалого часу не є сервітутом, в розумінні ст..403 ЦК України.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право вимоги щодо визнання договору дарування квартири АДРЕСА_3, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10-12, 58-61, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко