АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1889/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2248/15Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Буленка О.О., Бутенко С.Б.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.02.2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, зазначала, що вона мала намір придбати автомобіль та 17.07.2014 року уклала з відповідачем договір фінансового лізингу за № 010754 посилаючись на ст. 18 та ч.6 ст. 19 ЗУ « Про захист прав споживачів» та ст. 230 ЦК України прохала її позовні вимоги задовольнити.

В ході судового розгляду справи позивачка надала до суду обґрунтування своїх позовних вимог ( а. с.58-62)

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року визнано недійсним договір фінансового лізингу № 010754 від 17 липня 2014 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія АвтоФінанс» та ОСОБА_2.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « Лізингова компанія « Авто Фінанс» на користь ОСОБА_2 грошову суму 7900,00 гривень сплачену комісію за організацію договору та 39500,00 гривень авансового платежу, а разом 47400 гривень сплачених на виконання договору фінансового лізингу № 010754 від 17 липня 2014 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « Лізингова компанія « Авто Фінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 474,00 гривні.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю « Лізингова компанія « Авто Фінанс» прохали рішення суду скасувати вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права та зазначали на невірне тлумачення судом умов договору.

Будучи повідомленою про день та час судового розгляду справи, згідно з телефонограмою ОСОБА_2 прохала розглянути справу без її участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів передбачено, що Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

5. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

6. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

7. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

8. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

9. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Ст. 19 цього ж закону передбачено заборону нечесної підприємницької практики.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

3. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

6. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Визнаючи договір фінансового лізингу недійсним, місцевим судом зроблені висновки, які суперечать змісту закону та наявним в матеріалах справи доказам. Судом не враховано , що заявляючи вимогу про визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не було зазначено поважних обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими за наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір містить 14 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України «Про захист прав споживачів» повинен застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Як вбачається з матеріалів справи 17 липня 2014 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу ( а. с. 5- 11). З договору вбачається, що кожна сторінка договору була підписана позивачем у справі.

З позовної заяви вбачається , що позивач зазначала, що при укладенні договору її ввели в обман щодо суті та умов договору, вартості послуг та моменту переході права власності на автомобіль.

Однак факт підписання позивачем умов договору свідчить, що волевиявлення позивача було вільним, та перед підписанням договору позивач могла ознайомитися з кожною сторінкою підписуваного нею договору.

Жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження факту введення в оману, чи застосування неї примусу ( фізичного чи психологічного ) під час підписання договору та його подальшого виконання позивачем не надано.

Таким чином підстав для застосування ст. 230 ЦК України , та ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» колегією суддів не вбачається.

У відповідності з вимогами Закону України «Про фінансовий лізинг» Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид

цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового

лізингу.

2. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу)

лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця

(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем

специфікацій та умов і передати її у користування

лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за

встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового

лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України

( 435-15 ) про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з

урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 6 закону визначено умови які ставляться до договору :

1. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. 2. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту укладеного між сторонами договору лізингу вбачається, що сторони визначили основні умови договору лізингу , які передбачені Законом України « Про фінансовий лізинг».

У відповідності з вимогами 626-630 ЦК України передбачено , що сторони є вільними в у кладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватися як звичай ділового обороту.

У відповідності з вимогами ст. 11 та 509 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають з договорів та з актів цивільного законодавства. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватися як звичай ділового обороту.

Висновки місцевого суду про те , що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені ЗУ «Про фінансовий лізинг», Цивільним кодексом України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства є помилковими.

Зміст укладеного між сторонами договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною договору свідчить про те, що сторони чітко визначили предмет договору автомобіль ЗАЗ Sens 1,3 МТ та його ціну.

Висновки суду про те, що в договорі не зазначено індивідуальні ознаки, які ставляться до автомобіля ( рік випуску, колір, комплектація автомобіля) є помилковими.

Так, сторони чітко визначили, що в лізинг передається автомобіль ЗАЗ Sens 1,3 МТ. В назві автомобіля чітко визначено його технічна характеристика, об'єм двигуна.

Також сторони чітко визначили умови переходу права власності на об'єкт лізингу, відповідальність сторін і порядок повернення предмету лізингу, прав та обов'язки сторін.

Висновки місцевого суду про те, що п.1.1. , п.1.4 , 1.6., 8.15, 8.7.,8.10., 10.2, 10.3, 10.7., 10.11, 10.12., укладеного між сторонами договору суперечать вимогам законодавства України є невірними та такими, що суперечать уставленій судовій практиці, зокрема висновкам Верховного Суду України зробленими у справах №6-8- цс 12, 6-161 цс 12с , 6-22цс-13,6-40 цс 13, 8-60 цс 13, в яких чітко викладено позиції щодо несправедливих умов договору та нечесної підприємницької діяльності.

Оскільки позивач обґрунтовував підстави для повернення сплачених коштів - недійсністю договору , підстави для застосування наслідків недійсності договору відсутні.

За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.3,4, ч.1 ст. 3-09, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти діб , шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) П.С. Абрамов

Судді : (підписи) О.О. Буленко

С.Б. Бутенко

З оригіналом згідно: