Справа № 486/197/15-ц
Провадження № 2/486/241/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Волкової О. І.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.02.2012 року було надано відповідачці позику у сумі 34 000 грн., про що відповідачка власноручно написала розписку, в якій зазначила дату повернення боргу - 31 грудня 2012 року. У визначений термін відповідачка гроші не повернула. У звязку з чим він просить стягнути з відповідачки суму основного боргу 34 000 грн., суму процентів 6 207,62 грн., суму втрат від інфляції 8636 грн., суму 3% річних 2126 грн., та суму судового збору.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідачка до суду на розгляд справи не зявилася, але в матеріалах справи містяться дані про те, що вона повідомлена в установленому законом порядку про час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачів вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно із ч. 10 цієї самої статті друкований орган, у якому розміщується оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачка про час і місце розгляду справи був повідомлені через оголошення у газеті Рідне Прибужжя №15 від 09 квітня 2015 року. Таким чином суд забезпечив право доступу до суду відповідачки.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено угоду, за умовами якої остання отримала суму в розмірі 34 000 грн., яку зобов'язувалася повернути в обумовлений строк до 31.12. 2013 року. Угоду оформлено у формі розписки, яку за її текстом складено ОСОБА_2 власноручно. Оригінал цієї розписки долучений до матеріалів справи ( а. с. 52).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 своїх зобовязань по поверненню грошових коштів у розмірі 34000 грн. не виконала. Належних та допустимих доказів щодо повернення позивачу суми позики матеріали справи не містять.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, а тому позов у частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 525,526,530, 614, 615, ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Оскільки у договорі позики (розписці) від 16 лютого 2012 року сторони не зазначили розмір і порядок одержання процентів, тому, виходячи з вимог передбачених ч.1 ст.1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України і вони повинні виплачуватися щомісяця до дня повернення позики, тому і вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми є обгрунтованими, а право позивача є порушеним, атому підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою, що складається з:

- суми основного боргу у розмірі 34 000 ( тридцять чотири тисячі) грн,

- суму процентів у розмірі 6207 (шість тисяч двісті сім) грн. 62 коп.,

- суми втрат від інфляції - 8636 (вісім тисяч шістсот тридцять шість) грн,

- суму 3% річних у розмірі - 2126 ( дві тисячі сто двадцять шість) грн 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 509 (п'ятсот дев'ять) гривень 60 копійок .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - протягом десяти діб з дня отримання копії цього рішення. У разі неподання апеляційної скарги протягом встановленого строку рішення набирає законної сили.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_3