АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3768/15
Справа № 199/9049/14-ц
Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради, треті особи: головний лікар Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3, заступник головного лікаря Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивачка звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Від сплати судового збору звільнена, згідно чинного законодавства.

Посилалась на те, що в трудових відносинах з відповідачем вона перебуває з 01.01.2012 року, переведена на посаду лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР при реорганізації 20-ї міської лікарні м. Дніпропетровська. 22 листопада 2013 року звільнена з посади наказом № 314-к від 22.11.2013 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2014 року наказ про звільнення було скасовано, її поновлено на посаді з оплатою вимушеного прогулу.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем 22 вересня 2014 року виданий наказ № 188-к Про звільнення ОСОБА_5 та поновлення на роботі ОСОБА_2В., відповідно до резолютивної частини якого головний лікар КЗ ДЦПМСД № 11 ОСОБА_3 наказала поновити позивача на роботі на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ № 4 22.09.2014 року, бухгалтерії було наказано виконати рішення суду.

Крім цього, пункт 3 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД № 1 Г ДМР у частині негайної виплати позивачу однієї середньомісячної заробітної плати досі не виконаний.

Наступного дня, після отримання відповідачем по справі рішення суду про поновлення позивача на роботі, а саме 19 вересня 2014 року, позивачка прибула до приймальні ДЦПМСД № 11 ДМР ОСОБА_3 з метою оформити своє поновлення на роботі, узгодити графік роботи, місце роботи, графік приймання пацієнтів, номер службового кабінету та службового телефону, вручити відповідачу постанову державного виконавця про зобовязання поновити її на посаді негайно. Секретар приймальної головного лікаря з категоричній формі відмовилась реєструвати її заяву про надання постанови АНД ВДВС МУЮ, з приводу чого позивачем були викликано два наряди міліції та надані дві заяви про злочин - невиконання рішення суду. Ще одну заяву вона власноруч написала ввечері того ж дня у районному відділенні міліції. Всі ці події вдень відбувалися у приміщенні амбулаторії № 1 КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР.

Таким чином, позивачка вважала, що п. 1 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД №11, виданий на виконання рішення суду від 12.09.2014 року, не відповідає тексту рішення, і тому підлягає скасуванню з дня видання, а п.3 наказу № 188-к від 22.09.2014 року по КЗ ДЦПМСД № 11, виданий на виконання рішення суду від 12.09.2014 року, виданий без мети настання правових наслідків, бо жодних дій для реалізації цього пункту наказу відповідачем вчинено не було.

Крім того, із наказом про поновлення позивача на роботі у період з 12 вересня 2014 року (дня винесення рішення суду про поновлення на роботі) по 25 вересня 2014 року (день звільнення) ознайомлено не було.

Намагаючись приступити до роботи, 23.09.2014 року позивач направила відповідачу телеграму з вимогою визначити графік роботи, місце роботи та інше, однак відповіді вона не отримала.

Наказом № 190-к від 25.09.2014 року її звільнено з посади лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії нібито за прогул, за п.4 ст. 40 КЗпП України, при цьому для ознайомлення з наказом про звільнення її викликали з робочого кабінету, де вона дві години вела прийом хворих. Позивач вважала, що фактично звільнення проведено при її знаходженні на робочому місці, у робочий час, однак саме за прогул. Наказ № 190-к від 25.09.2014 року про її звільнення підписаний в.о. головного лікаря КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР ОСОБА_4, про повноваження якої на цей день їй нічого не відомо. При виплаті заробітної плати 25 вересня 2014 року їй не був наданий розрахунковий листок, з нею не проведений повний розрахунок при звільненні, не надана оформлена належним чином трудова книжка.

Крім того, напередодні звільнення, чинячи перепони виконанню рішення суду, інспектор з кадрів КЗ ДЦПМСД № 11 ДМР ОСОБА_6 та секретар Савенко Т. відмовилися прийняти трудову книжку позивача для оформлення поновлення на роботі, з приводу чого на місце події викликались два наряди міліції, порушене кримінальне провадження, трудова книжка була направлена працедавцю з найближчого відділення звязку цінним листом.

Позивач зазначає, що її незаконне звільнення відбулося 25 вересня 2014 року, з цього часу вона втратила спокій і сон, усі її думки, наміри та дії були спрямовані на повернення на роботу. Звільнення за такою статтею принизило її честь, престиж та ділову репутацію серед колег, як у закладі, так і місті та області, порушило її звичні життєві зв'язки.

У звязку з вказаними обставинами, позивач просила суд скасувати наказ № 188-к від 22.09.2014 року в частині поновлення її на роботі 22 вересня 2014 року, як такий, що не відповідає рішенню суду від 12.09.2014 року, а також в частині щодо виплат, як такий, що винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, просила скасувати наказ № 190-к від 25.09.2014 року, поновити її на посаді лікаря-невропатолога КЗ ДЦПМСД №11 ДМР з 12.09.2014 року, допустити рішення до негайного виконання у цій частині, стягнути з відповідача оплату вимушеного прогулу за період з 12.09.2014 року по дату винесення рішення, стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Скасовано наказ №190-к від 25 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ №4, виданий виконуючим обовязки головного лікаря комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в комунальному закладі Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ №4.

Стягнуто з комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу на день розгляду справи судом у розмірі 9161,43 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 10161 (десять тисяч сто шістдесят одну)гривню 43 копійки.

У іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення заробітної плати ОСОБА_2 в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2167,22 грн.

Стягнуто з комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

КЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги №11 Дніпропетровської міської ради, не погодившись із зазначеним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12 вересня 2014 року, було скасовано наказ № 314-к від 22 листопада 2013 року, яким було звільнено ОСОБА_2 з посади лікаря-невропатолога 4-ї амбулаторії комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради, поновлено останню на роботі на посаді лікаря-невропатолога, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19408,00 грн.

19 вересня 2014 року державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ ОСОБА_7 на підставі вказаного рішення, на примусове виконання його в частині поновлення позивача на роботі, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Вказана постанова відповідачем була отримана 22 вересня 2014 року.

22 вересня 2014 року головним лікарем комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 було винесено наказ № 188-к від 22 вересня 2014 року Про звільнення ОСОБА_5 та поновлення на роботі ОСОБА_2В., яким позивача було поновлено на роботі на посаді лікаря-невропатолога амбулаторії ЗПСМ № 4 22 вересня 2014 року. З пояснень представників відповідача та свідків слідує, що вказаний наказ було винесено у другій половині дня 22.09.2014 року.

23 вересня 2014 року ОСОБА_2 була направлена телеграма на адресу відповідача (а.с. 133), відповідно до змісту якої остання просила належно повідомити її завчасно за три дні куди (адреса), коли, телефон керівника, з ким узгодити місце та годину виходу її на роботу. Вказана телеграма була вручена 24 вересня 2014 року секретарю комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради Савенко.

24 вересня 2014 року позивач звернулась до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про поновлення її на роботі. В матеріалах справи міститься акт від 24 вересня 2014 року, складений працівниками відповідача про відмову ознайомлення ОСОБА_2 під особистий підпис з наказом про поновлення та надання трудової книжки. Також, працівниками відповідача були складені акти від 22.09.2014 року, 23.09.2014 року та 24.09.2014 року про відсутність позивача на роботі, причини чого на момент складання акту зясовані не були.

Як було встановлено в судових засіданнях, а також визнавалось сторонами по справі, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає, 25 вересня 2014 року позивач фактично приступила до виконання своїх обовязків на посаді лікаря- невропатолога. Однак, того ж дня, в.о. головного лікаря КЗ ДЦПМСД №11 ОСОБА_4 було винесено наказ № 190-к від 25.09.2014 року про звільнення ОСОБА_2 у звязку з відсутністю на робочому місці 22.09.2014 року, 23.09.2014 року та 24.09.2014 року без поважних причин на підставі п. 2 ч.1 ст. 147 КЗпП України, ст. 149 КЗпП України, п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту ознайомлення позивача з наказом № 188-к від 22 вересня 2014 року Про звільнення ОСОБА_5 та поновлення на роботі ОСОБА_2В. На телеграму позивача, направлену комунальному закладу 23 вересня 2014 року та отриману ним 24 вересня 2014 року, де вона просила повідомити її про дату та час виходу її на роботе місце, відповідач будь-якої відповіді не надав.

Відповідачем ні наказ про поновлення позивача на роботі, ні графік та місце роботи не оголошувався.

А отже, факту відсутності працівника ОСОБА_2 на роботі з 22 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року, на думку колегії суддів, встановлено не було, оскільки, остання не була ознайомлена із вищевказаним наказом про її поновлення на роботі, як того вимагає чинне законодавство, а акт про відмову про ознайомлення з вказаним наказом було складено представниками відповідача лише 24.09.2014 року, після чого, позивач 25.09.2014 року фактично приступила до роботи. А тому, вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі знайшли своє законне обґрунтування.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, оскільки звільнення позивача мало місце без законної підстави, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до абз. з п. 1.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну від 08.02.95 р. № 100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100 у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2, яка працювала у відповідача (а.с. 172), її середньоденна (середньогодинна) заробітна плата становила 98,51 грн.

Надана відповідачем довідка про середню заробітну плату не містить відомостей про розмір нарахованої заробітної плати за вересень 2014 року, тоді як обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відбувається, виходячи з середньомісячної заробітної плати, яка обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, через що суд бере до уваги наданий відповідачем розмір середньоденного заробітку 98,51 грн..

Щодо кількості робочих днів, які повинні оплачуватися середньою заробітної платою, суд керується листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13, оскільки відповідач не включив дані відомості у надану ним довідку.

Таким чином, оскільки нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (у тому числі оплата вимушеного прогулу), провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 9161,43 грн. (з 26 вересня 2014 року (за 2014 рік 69 днів) по 03 лютого 2015 року (за 2015 рік 24 дні), а отже 93 дні помножені на 98,51 грн.)

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, його повторне незаконне звільнення, вірно дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11 Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_8