Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/7463/13-ц № пр. 2/336/426/2015 Головуючий у 1-й інстанції Наумов О.О.
Справа №22-ц/778/2362/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2013 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року станом на 17.06.2013 року у розмірі 26 508,18 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 371,75 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 21 397,95 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн.; штрафу (процентна складова) - 1 238,49 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року (а.с.74) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 24 769,70 грн. заборгованості за кредитним договором, а в решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 247,69 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2014 року (а.с.112-116) рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку штрафу в розмірі 1 738,49 грн. скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов в цій частині задоволено та скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку судового збору 247,69 грн. і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_3 на користь Банку судового збору в розмірі 247,69 грн., а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року (а.с.127-129) рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року при новому розгляді цієї справи в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов Банку в повному обсязі.

У судове засідання 30.04.2015 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.220-221) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 253, 256-258, 261, 266, 267, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10-11,16, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, та виходив із того, що права Банку порушені, має місце заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі частина якої вже стягнута з відповідача за судовим наказом на користь Банку за заявою останнього у 2006 році, проте Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом із спливом строку позовної давності, про застосування якої в якості відмови у позові Банку просив застосувати відповідач через свого представника у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між сторонами у цій справі - Банком та ОСОБА_3 укладений договір № б/н від 23.11.2005 року (а.с.5-9), за яким ОСОБА_3 23.11.2005 року отримав кредит у розмірі 4300,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання Банком з інших рахунків клієнта. (а.с.5-9, 54-61).

На підставі п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг, банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви "Відмітки банку".

Згідно з п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України.

Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг порядок, здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умов і правил надання банківських послуг та тарифами банку.

Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

На підставі п. 6.6 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у випадках невиконання зобов'язань по договору, на вимогу Банку виконувати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку.

Згідно з п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний заплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

На виконання умов вищеназваного договору, відповідач отримав картку НОМЕР_1 (а.с.5) .

Згідно інформації Банку про картку/рахунок НОМЕР_1, дата відкриття карти 25.11.2005 року, строк дії карти червень 2008 року, дата останньої редакції 05.09.2007 року (а.с.176).

При оформлені кредитної картки відповідач ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами (а.с.5,53). Крім того, до позовної заяви представником позивача надано розрахунок, в якому відображається рух коштів по картрахунку (а.с.48-52.).

Умови кредитного договору відповідач не виконав в повному обсязі. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 станом на 17.06.2013 року має заборгованість у сумі 26 508,18 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3371,75 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 21397,95 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,0 грн.; штраф (процентна складова) - 1238,49 грн., що підтверджується долученим до справи розрахунком заборгованості (а.с.4).

Якщо від цієї суми заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом в розмірі 26 508,18 грн. відрахувати суму в розмірі 4590,23 грн., яка була стягнута судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2006 року (а.с.174), різниця становить 21917,95 грн.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із Умовами і правилами надання банківських послуг мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, зазначений договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий саме термін.

В силу вимог п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операції по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Пунктом п. 5.4 Правил користування кредитною карткою встановлено, що строк погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Згідно із п. 9.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Банком в ході розгляду справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів щодо продовження строку дії кредитного договору, а також, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватись, або отримував у Банку нову кредитну картку, а також щодо наявності грошових коштів на картковому рахунку.

Судом першої інстанції із копії особового рахунку боржника було правильно встановлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду цієї справи, що останній платіж на погашення кредиту позичальник вніс 04.05.2006 року (а.с.4). З відповідним позовом до суду Банк звернувся лише у вересні 2013 року (а.с.2).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, та зазначено, що останній платіж відповідачем було здійснено в травні 2006 року, проте з позовом до суду за захистом свого права Банк звернувся 04.09.2013 року(а.с.2) , тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

В силу вимог ст. 267 ч. 5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, Банк клопотання про поновлення йому строку звернення до суду з будь-яких поважних причин перед судом першої інстанції не заявляв.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки, відмовляючи Банку у задоволенні його вищезазначеного позову у цій справі у повному обсязі через пропуск позовної давності щодо стягнення всієї вищезазначеної заборгованості.

Згідно із ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі (п.4).

Відповідно до ст. 310 ч. 1 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції у цій справі, має місце судовий наказ Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2006 року (а.с.174), виданий за заявою Банку про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року у розмірі 4 590,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 371,75 грн., заборгованості по відсоткам 1 218,48 грн.

Однак, Банк повторно звернувся до суду першої інстанції з вимогою про стягнення вищезазначеної заборгованості з відповідача у цій справі на підставі вищезазначеного позову.

А тому, суд першої інстанції, встановивши ці обставини вже під час розгляду цієї справи по суті, мав закрити провадження у цій справі у вказаній частині позовних вимог Банку до відповідача на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі.

Решта доводів апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, як позивача, висловлену в його позові у цій справі, та представниками останнього у судових засіданнях, яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року станом у розмірі 4 590,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 371,75 грн., заборгованості по відсоткам 1 218,48 грн. скасувати; провадження у цій справі в частині вказаних позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року у розмірі 4 590,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 371,75 грн., заборгованості по відсоткам 1 218,48 грн. закрити; в решті рішення суду залишити без змін.

Крім того, у разі лише часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок держави судових витрат у вигляді судового збору 132,54 грн. (а.с.210), понесених Банком при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Оскільки, відповідач ОСОБА_3, як інвалід І групи (а.с.77), звільнений від сплати судового збору у цій справі в силу вимог Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 205, 303, 307-308,310, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року станом у розмірі 4 590,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 371,75 грн., заборгованості по відсоткам 1 218,48 грн. скасувати.

Провадження у цій справі в частині вказаних позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.11.2005 року у розмірі 4 590,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 371,75 грн., заборгованості по відсоткам 1 218,48 грн. закрити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.