Справа № 459/3928/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2100/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф

секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У вересні 2014 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, просив стягнути з відповідача в користь позивача 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог покликався на те, що в жовтні 2000 року на автодорозі сполученням Сокаль-Перетоки, з вини відповідача, який керував власним автомобілем марки "Фольксваген-Пассат" в стані алкогольного сп'яніння, трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої померла мама позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 На момент смерті матері їй виповнилося лише 2 роки.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15.09.2006 року відповідача визнано винним за ч. 3 ст. 286 КК України.

Вважає, що під час розслідування кримінальної справи, всупереч вимог законодавства, її не визнали потерпілою. Лише на даний час усвідомила про моральну шкоду, яку їй заподіяв відповідач, позбавивши материнської турботи, опіки, теплоти, догляду, ласки і повноцінного дитинства. З огляду на наведене, просила задовольнити позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 30000грн. моральної шкоди.

В решті вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 - 300 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивач ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_6, як законний представник, не звертались з клопотаннями про визнання їх потерпілими та цивільними позивачами під час досудового слідства чи розгляду кримінальної справи.

На переконання апелянта особа, якій заподіяно зокрема, моральну шкоду, набуває законних прав учасника процесу лише після визнання її потерпілим по кримінальній справі.

Звертає увагу на те, що є інвалідом 2-ї групи, а з його пенсії по 4 виконавчим листам проводяться стягнення на загальну суму 150000 грн. Крім цього, сплачує аліменти на утримання дочки, інших доходів немає.

Просить рішення Червоноградського міського суду від 29 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника в іншій справі.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та матеріали справи, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з моменту настання нещасного випадку, під час якого загинула мати позивача ОСОБА_4, остання втратила право на повноцінне дитинство, дуже переживала, переносила моральні страждання та зміни у життєвих стосунках, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. З врахуванням положень ст. 1168 ЦК України, а також майнового стану відповідача ОСОБА_3, суд стягнув з відповідача 30000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 вересня 2006 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 13 жовтня 2000 року близько 23.00 год., керуючи автомобілем марки „Фольксваген-Пассат", рухаючись в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості за межами с. Скоморохи, Сокальського району Львівської області ділянкою дороги Сокаль - Перетоки у напрямку с. Перетоки Сокальського району на дальньому світлі фар зі швидкістю 90 км/год, не вибрав безпечної швидкості у межах відстані видимості дороги, виявивши попереду свого автомобіля перешкоду у вигляді тракторного причепа - розкидача органічних добрив ПРТ-10, який складав тракторний поїзд разом з трактором Т-150, який рухався у попутньому напрямку, внаслідок перевищення допустимої швидкості руху та перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і не дотримавши безпечної дистанції, вчинив зіткнення із задньою лівою частиною причепа.

В результаті ДТП пасажири автомобіля марки „Фольсваген- Пасат" - ОСОБА_5 загинула на місці ДТП, а ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Львівській міській лікарні швидкої допомоги.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.10.2000 року, а також вина відповідача ОСОБА_3 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15 вересня 2006 року, в силу приписів ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Із змісту вказаної норми вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини лише у випадках передбачених законом.

Отже, незалежно від вини підлягає відшкодуванню моральна шкода, зокрема заподіяна смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Також, у ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Загибеллю рідної матері позивачці у справі безумовно завдана моральна шкода, на відшкодування якої строк позовної давності, в силу приписів ст. 268 ЦК України, не розповсюджується.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із змісту вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15 вересня 2006 року вбачається, що в користь позивача ОСОБА_4 моральна шкода не стягувалась, остання участь у справі не брала, не визнана потерпілою чи цивільним позивачем.

Проте, враховуючи наведені вище вимоги закону та незважаючи на відсутність у вироку висновку про право позивача на відповідне відшкодування у відповідності до положень закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що ОСОБА_4 вправі звернутись з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства і правові підстави для залишення позову без розгляду чи закриття провадження у справі, як цього просить відповідач, відсутні.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз"ясень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", колегія судів вважає, що висновки місцевого суду щодо відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідають обставинам справи, оскільки внаслідок загибелі матері позивачка зазнала душевних страждань, оскільки втратила рідну людину, був порушений звичайний нормальний спосіб життя.

Сума моральної шкоди 30000 грн., що визначена судом першої інстанції до відшкодування позивачу, на думку судової колегії є адекватною компенсацією страждань, що їх зазнала ОСОБА_4, з врахуванням майнового стану відповідача, який є інвалідом другої групи, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-онколога, має на утриманні неповнолітню дочку, батьків похилого віку.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин