Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

27 квітня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача Миколаєнка Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення матеріального та процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що здійснення ОСОБА_1 догляду за своєю матір'ю ОСОБА_4 та отримання відповідної компенсації не може бути беззаперечним доказом того, що позивач не проживав однією сім'єю з ОСОБА_5 як син із матір'ю, оскільки відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 „Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", відсутні вимоги щодо постійного проживання з підопічним для отримання даної компенсації.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги докази спільного проживання його з ОСОБА_5, зокрема такі, як: Акт КП «Новозаводське», пояснення сусідів, які були допитані в якості свідків; письмові докази оплати ОСОБА_5 за навчання позивача; письмові докази спільних поїздок на лікування ОСОБА_5; письмові довіреності видані ОСОБА_5 на ім'я позивача на отримання заробітної плати, інші заповіти; довідки щодо реєстрації та фактичного місця проживання, докази про поховання, фотокартки позивача з покійною, а також листи адресовані позивачу покійною матір'ю ОСОБА_5

Апелянт вважає, що місцевий суд визнаючи одні та відхиляючи інші докази, належно не вмотивував рішення, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача Миколаєнка Р.С., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами та показами свідків не підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між позивачем та спадкодавцем.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

За своє життя ОСОБА_5 заповіту не склала.

07.10.2014 року ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О.С. з заявою про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_5

Згідно відповіді приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О.С. № 113/02-14 від 07.10.2014 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що позивач не надав документального підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_5 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому не можна визнати його спадкоємцем померлої ОСОБА_5 та завести спадкову справу на підставі поданої ним заяви.

Згідно акту від 13 червня 2014 року, затвердженого Комунальним підприємством „Новозаводське" Чернігівської міської ради, зазначено, що на час своєї смерті ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Також вказано, що разом з померлою проживали з квітня 2009 року та вели сумісне господарство і здійснювали догляд за ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

Листом від 26.09.2014 року за №1133 начальник КП "Новозаводське" Чернігівської міської ради з приводу складання акту від 13.06.2014 року роз'яснив, що акт від 13 червня 2014 року складений виключно на підставі слів свідків, а дільницею з обслуговування житлового фонду № 2 була лише засвідчена справжність їх підписів. Щодо змісту самого акту, в КП "Новозаводське" відсутні будь-які відомості з приводу обставин, викладених в акті. Також в даному листі зазначено, що відповідно до відомостей, наданих працівниками, які надають послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_5 на момент смерті була зареєстрована та проживала в квартирі № 39 одна.

Разом з тим, з копії паспорта позивача, серія НОМЕР_1, виданого Новозаводським ВМУМВС України в Чернігівській області 04 серпня 2001 року, вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 з 26.07.1987 року зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2.

В листі лікарні №4 Чернігівської міської ради від 16.12.2014 року № 01-03/868-04 зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_2. Сімейний лікар наглядає їх вдома.

Крім того, з інформації, що міститься в листі лікарні №4 Чернігівської міської ради від 05.01.2015 року №01-03/01-05 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає в АДРЕСА_2, з 2008 року по 2015 рік отримувала довідки, видані лікарською консультативною комісією про потребу стороннього догляду за станом здоров'я для Управління праці та соціального захисту населення.

Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 23.12.2014 року №11137/03 вказано, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні та отримує компенсацію особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 „Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги". Вказана компенсація призначена з 28 серпня 2008 року по 12 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

Як зазначено в роз'ясненнях пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Разом з тим, згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевказані обставини справи, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги правильним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції у повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, правильно оцінив докази, надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Так, районним судом вірно встановлено, що аналіз наданих доказів свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 не проживав з ОСОБА_5 спільно однією сім'єю як син та матір. Сам факт спілкування з померлою, допомога їй у лікуванні, фотокартки позивача з покійною не може свідчити про факт проживання однією сім'єю, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Твердження апелянта, що поховання спадкодавця відбулося за кошти ОСОБА_1, теж не може свідчити про факт проживання однією сім'єю.

Крім того, свідоцтво про поховання видано на ім'я ОСОБА_7

Також, колегія суддів, аналізуючи обставини та матеріали справи приходить до висновку, що районним судом дана належна правова оцінка поясненням свідків.

Інші доводи апеляційної скарги щодо написання заповіту не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки за своє життя ОСОБА_5 нотаріально посвідченого заповіту не склала.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову, не можливо визнати такими, що не враховані судом першої інстанції, а тому не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, а тому з урахуванням вищенаведеного та за наявності кровної матері у позивача, з якою останній зареєстрований та якою опікується, підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю між позивачем та спадкодавцем протягом 2009-2014 років як сина та матері, та визнання спадкоємцем четвертої черги не встановлено.

За таких обставин, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: