АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4839/15 Головуючий 1 інст. - Покальчук Ю.М.
Справа № 631/971/14-ц
Категорія: банківський вклад Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанкт») про повернення банківського вкладу.

На обґрунтування вказала, що 06 лютого 2012 року уклала Договір № SAMDN8310 (Вклад «Депозит VIP»), за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від неї гроші в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 в розмірі 200 000 грн. 00 коп. строком до 06 лютого 2013 року включно зі сплатою 16 % річних.

Рахунки були відкриті Севастопольською філією ПАТ КБ «ПриватБанк».

20 липня 2014 року вона звернулась до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, проте банк не виконав своїх зобовьязань за договором та продовжує користуватись належними їй коштами.

Станом на 05 травня 2014 року на рахунках залишились кошти в розмірах 16 133 грн. 01 коп. та 295 795 грн. 40 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила, з урахуванням уточнених вимог стягнути з відповідача на її користь заборгованість по банківському вкладу в загальному розмірі 311 928 грн. 41 коп.

Відповідач в особі свого представника позов не визнав, посилаючись на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя після окупації не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність на даній території.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального, процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що рішення постановлено без врахування практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина в діях ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведена, оригіналів платіжних документів не надано. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказані вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняв від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Статтею 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 4, 5).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що 06 лютого 2012 року укладено Договір № SAMDN8310 (Вклад «Депозит VIP»), за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв від ОСОБА_2 гроші в іноземній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_1 в розмірі 200 000 грн. 00 коп. строком до 06 лютого 2013 року включно зі сплатою 16 % річних.

В пунктах 6, 7 Договору № SAMDN8310 (Вклад «Депозит VIP») сторони погодили, що виплата суми вкладу здійснюється банком, починаючи з першого робочого дня банку за закінченням строку вкладу.

У випадку, якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один строк, вказаний у Таблиці 1 цього Договору. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта. При цьому обчислення нового строку вкладу починається з дня, що слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні договору розрахунок процентів на кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів, що продовжуються, даної назви і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до даного договору. Проценти за поточний строк вкладу нараховуються на суму вкладу з урахуванням додатків, що передбачені п. 2 і п. 3 цього Договору. Наступне продовження договору здійснюється в такому ж порядку. З урахуванням особливостей програмного забезпечення банку, при продовженні строку вкладу банк має право змінити номер вкладного рахунку без укладання додаткових угод до даного договору. При цьому новий номер рахунку відображується у виписці по вкладу.

Згідно довідки № 38647100 на а. с. 9, станом на 05 травня 2014 року на рахунках ОСОБА_2 залишились кошти в розмірах 16 133 грн. 01 коп. та 295 795 грн. 40 коп.

20 липня 2014 року позивачка звернулась з заявою щодо виплати суми в загальному розмірі 311 928 грн. 41 коп., однак відповідач не виконав своїх зобов'язань та після закінчення строку вклад не повернув.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому прво користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

За статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У (з наступними змінами) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючи повернути кошти, які належать ОСОБА_2 на праві власності, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено в ст. 41 Конституції України.

Оскільки ОСОБА_2 позбавлена права користуватися своїм майном, а саме - грошовими коштами, які ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав від неї на умовах строковості та платності, та до цього часу не повернув, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя після окупації не мав можливості здійснювати банківську діяльність на даній території, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

На момент розгляду справи АРК, на території якої були відкриті банківські рахунки ОСОБА_2, має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № Ш «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № Ш) банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 Закону № Ш банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку відповідно до ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-УП «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачкою вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за Договором № SAMDN8310 (Вклад «Депозит VIP») має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Севастопольська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 5 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий збір». При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад, за позовами банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України «По захист прав споживачів».

Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судових витрат, сума судового збору в розмірі 3 119 грн. 28 коп. підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 311 928 грн. 41 коп. (триста одинадцять тисяч девьятьсот двадцять вісім грн. 41 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на користь держави судовий збір в розмірі 3 119 грн. 28 коп. (три тисячі сто дев'ятнадцять грн. 28 коп.).

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді