Справа №591/1759/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/771/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

28 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2015 року

у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Загорного Дмитра С6ергійовича

про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2015 року тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до повного виконання виконавчого документу ВП № 16933115.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність і необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

При цьому зазначає, що стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 провадиться за виконавчим провадженням № 45607110, постанову про відкриття якого оскаржено до адміністративного суду і рішення у ній ще не прийнято. Вказує, що державним виконавцем не доведено жодну з обставин ухилення боржниці від виконання зобов'язань за рішенням суду. Крім того, виконавче провадження № 16933115, за яким суд обмежив боржницю у праві виїзду за кордон, закінчене відповідною постановою державного виконавця від 24 листопада 2014 року.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу державного виконавця Загорного Д.С., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження № 45607110 з виконання постанови державного виконавця від 19 лютого 2014 року ВП № 16933115 про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави виконавчого збору в розмірі 372522,04 грн. (а.с. 8, 11).

Зазначена постанова надіслана виконавчою службою 26 листопада 2014 року на адресу боржниці у АДРЕСА_1, яку ОСОБА_6 особисто отримала 01 грудня 2014 року (а.с. 13-15, 30).

Начальнику відповідного відділу виконавчої служби у встановлений законом 10-дениий строк постанова з моменту її отримання боржницею оскаржена не була, а позов ОСОБА_3 до виконавчої служби про скасування цієї постанови ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, яка набрала законної сили, залишений без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду для її оскарження.

Доказів повторного звернення боржниці до суду з цим питанням матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Відсутні також і докази добровільної сплати боргу ОСОБА_3

Під час примусового виконання постанови державного виконавця виявлено зареєстрованими за боржницею два автомобілі HYUNDAI Getz 2007 та 2008 року випуску, а також квартира АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення, загальною площею 68,9 кв. м на АДРЕСА_2 (а.с. 31-34 ).

25 листопада 2014 року та 01 грудня 2014 року державним виконавцем за адресою боржниці, зазначеною в виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 направлялись згідно з ч.1 ст.31 Закону України Про виконавче провадження» простою кореспонденцією виклики про зобов'язання її з'явитися до державного виконавця й надати для опису та арешту транспортні засоби, що перебувають у її власності, які нею не виконані (а.с.20,21).

На виклики державного виконавця від 05 січня 2015 року та від 17 лютого 2015 року, направлені боржниці простою кореспонденцією як за вказаною в виконавчому документі адресою, так і за місцем її реєстрації по АДРЕСА_3, боржниця до державного виконавця також не з'являлася (а.с. 23, 25, 27,78).

Постановою державного виконавця від 11 грудня 2014 року оголошено розшук належних ОСОБА_3 автомобілів (а.с. 22).

Крім того, з метою проведення виконавчих дій державним виконавцем здійснено вихід 10 грудня 2014 року, 05 січня 2015 року за вказаною в виконавчому документі адресою боржниці, а також 17 лютого 2015 року за адресою реєстрації її місця проживання, проте двері до квартири ніхто не відчинив, про що було складено відповідні акти (а.с. 24, 26, 28).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з того, що за вказаних вище обставин є всі підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження боржниці у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а також положенням процесуального закону щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

З ч.1 ст.377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є саме ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, тобто такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язків.

Оскільки боржник, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винним в ухиленні, поки не буде доведено протилежного, тому відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Як вбачається з матеріалів справи факт ухилення боржниці від виконання своїх зобов'язань державним виконавцем доведений.

Зокрема, про порушення виконавчого провадження боржниця була належним чином повідомлена, своїм правом добровільно сплатити борг в передбачений законом строк, не скористалася, як і не вчинила жодних дій, які б свідчили про бажання його сплатити.

Крім того, на виклики державного виконавця не з'являлася, майно для опису і арешту не надала, що свідчить про свідоме невиконання нею своїх обов'язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо ухилення боржниці від виконання постанови державного виконавця від 19 лютого 2014 року про стягнення з неї на користь держави виконавчого збору в розмірі 372522,04 грн., а тому обґрунтовано застосував до неї тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що виконавче провадження № 16933115, за яким суд обмежив боржницю у праві виїзду за кордон, закінчене відповідною постановою державного виконавця від 24 листопада 2014 року, є безпідставними, оскільки судом зазначено номер не виконавчого провадження, а виконавчого документа, яким є постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №16933115 від 19.02.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 45607110 (а.с.11).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -