Провадження № 22-ц/779/975/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Івано-Франківським міським судом 22.02.2013 ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Дане рішення, на думку позивача, є підставою для виселення всіх мешканців, відтак просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Шуліка Аліна Володимирівна - представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку. Вважає, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, неналежним дослідженням судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зі слів апелянта, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 160, п. 3 ч.1 ст. 215 та ст. 213 ЦПК України неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Так позивач посилаючись на положення ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому направлення вимоги про виселення відповідачів з предмета іпотеки, на думку апелянта, не є обов'язковим при зверненні із позовом про виселення до суду. Крім того, представник Банку зазначає, що в матеріалах справи є докази про належне повідомлення відповідачів про виселення, даний факт також був їм відомий, коли Банк звернувся з позовом про виселення в 2013 році. Як вказує апелянт застосований судом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 забороняє примусове відчуження нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави та/або іпотеки. В даному випадку розглядається спір не про відчуження предмета іпотеки, а про виселення відповідачів. Таким чином, на думку представника відповідача, виселення мешканців фактично не є способом звернення стягнення. Також апелянт зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.02.2013 вже було звернено стягнення на предмет іпотеки і вказане рішення набрало законної сили. Апелянт з посиланням на ч. 1 ст. 5 ЦК України вказує, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом, в тому числі не передбачає зупинення виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 22.02.2013. Також судом першої інстанції не було розглянуто подане позивачем клопотання про витребування довідки про склад сім'ї та реєстрацію осіб, що спричинило порушення права ПАТ КБ «ПриватБанк» на витребування доказів відповідно до ст. 137 ЦПК України.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта скаргу підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини суд не повідомив.

Заслухавши представника апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, 05.03.2008 між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № IFIWGA, яким відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 26350 доларів США строком до 05.03.2028 (а.с. 7-12).

Відповідно до копії Договору іпотеки квартири від 05.03.2008, укладеного між сторонами в забезпечення виконання вищезазначеного зобов'язання, відповідачем надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 39,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вартість предмета іпотеки складає 156 550 грн (а.с. 18-23).

Вищевказаний договір посвідчений нотаріально та накладена заборона на відчуження зазначеного в Договорі іпотеки квартири нерухомого майна (а.с. 24).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.02.2013 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку задоволено частково звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.03.2008 на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 39,4 кв. м., житловою площею 17,2 кв. м., яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2007 належить ОСОБА_3, шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю; визначено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнуто з відповідача 3219 грн судових витрат; в решті вимог позову відмовлено (а.с. 25-31).

На а.с. 32 наявна копія Вимоги позивача № 30.1.0.0/2-548 від 25.07.2013 надіслана відповідачу про добровільне звільнення квартири.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що виселення фізичних осіб з житла в порядку ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" для виконання рішення про звернення стягнення на предмет застави є елементом процесу примусового стягнення, а протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто майно, яке є предметом застави відповідно до цього Закону. Площа житла не перевищує 140 кв.м. Дані про те, що відповідач не проживає постійно у спірній квартирі, має у власності інше житло відсутні. Крім того, суд вірно визначив, що виселення стосується житлових прав конкретних фізичних осіб - відповідачів, яких потрібно назвати і зробити це повинен позивач відповідно до приписів ст.ст. 10, 11, 119 ЦПК України. Тому висновок суду відповідає матеріалам справи і закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко