Справа № 263/1414/15-ц
Провадження № 2/263/824/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 травня 2015 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Домановій І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, надав суду заяву про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у його відсутності на підставі наданих доказів та обставин зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Їм надані суду письмові заперечення на позов, у яких зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. На підставі постанови Правління Національного банку України від 2.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2.03.2015року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3.03.2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта банк» запроваджено строком на три місяці з 3.03.2015 року по 2.06.2015 року. Отже, починаючи з 3.03.2015 року ПАТ «Дельта банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за п.1 ч.5 ст.36 якого, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Позивачем неправильно обраний спосіб захисту, замість стягнення, позивач має вимагати відповідача зобов'язати виконати договірний обов'язок, оскільки відповідач не привласнював кошти позивача. Крім того за умовами договору гроші повернуті позивачу, шляхом перерахування на поточний рахунок, тому позивач на теперішній час є набувачем та власником даних коштів, що свідчить про виконання банком своїх зобов'язань по поверненню вкладу та відсотків.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Як встановлено судом позивач зверталася до банку з вимогою про повернення їй коштів згідно депозитного договору, а також про виплату відсотків передбачених депозитним договором. (а.с.6)
Згідно п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Правлінням Національного банку України від 2.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2.03.2015року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3.03.2015 року в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 3.03.2015 року по 2.06.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».
Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
При цьому суд враховує, що відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, які здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, а вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, Постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть суперечити вимогам закону, в тому числі Цивільному кодексу України, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує його права та умови укладеного між сторонами договору.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.
Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини).
Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу.
Твердження представника відповідача про те, що перерахування коштів банківського вкладу на поточний рахунок позивача свідчить про виконання банком умов договору банківського вкладу є безпідставними і суперечать вищенаведеним нормам щодо права власності позивача на власні кошти, оскільки порушується один із основних складових права власності - це розпорядження майном.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 629,82 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8,10,11,60,88,212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто Жовтневим районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: П.І. Папаценко