Справа № 490/3565/15-ц
н/п 2/490/2942/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 по стягнення боргу;

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 по стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 24400 доларів США та судовий збір в розмірі 3654 грн. В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3410,40 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/3565/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 по стягнення боргу;

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив (з урахуванням подальшої зміни предмету позову) стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 24 400 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між сторонами 11 травня 2012 року було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачці позику у вищезазначеному розмірі із терміном повернення - травень наступного року. В той же час, після спливу строку договору відповідачка позивачу гроші не повернула, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача, в якому просила визнати недійсною вищезазначену розписку з тих підстав, що ОСОБА_3 не підписувала розписку та не отримувала грошові кошти, що були предметом договору. Крім того, у розписці відсутня конкретна вказівка іноземної валюти, яка виступала предметом договору позики.

Позивач за первісним позовом у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, визначених у позові, та просив про їх задоволення; вимоги зустрічного позову не визнав і просив відмовити ОСОБА_3 у їх задоволенні.

Представник відповідачки у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав; щодо вимог за зустрічним позовом просив про їх задоволення. При цьому також посилався на відсутність в розписці строку повернення грошових коштів.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Вказаний договір було укладено у письмовій формі шляхом написання ОСОБА_3 розписки про отримання грошових коштів та обов'язок їх повернення.

Оригінал розписки був наданий відповідачем суду.

Так, відповідно до вказаної розписки ОСОБА_3, 1984 р. н., що проживає за адресою: АДРЕСА_1, взяла у борг у ОСОБА_1 24 400 дол. США. Строк повернення - травень наступного року. Вказана розписка підписана ОСОБА_3

Як зазначив у судовому засіданні позивач, кошти у розмірі 24 400 дол. США надавалися ОСОБА_3 із обов'язком їх повернення до травня 2013 року. В той же час, у травні 2013 року ОСОБА_3 кошти, що виступали предметом позову, не повернула, у зв'язку з чим у неї перед ОСОБА_1 виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2012 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 24 400 доларів США, на підтвердження чого остання написала розписку. При цьому, у розписці зазначено, що валютою зобов'язання є саме долари США, а тому посилання представника позивачки за зустрічним позовом на те, що із розписки неможливо встановити, у якій саме валюті їй надавалися кошти, суд до уваги не приймає, адже вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Крім того, суд критично оцінює твердження представника ОСОБА_3 про те, що вона не підписувала розписку, оскільки нею не було надано жодних доказів на підтвердження вказаних слів. При цьому, хоча її представник у судовому засіданні і заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, особисто ОСОБА_3 на неодноразові вимоги суду у судові засідання для відібрання експериментальних зразків почерку не з'являлася, вільні зразки почерку до суду також не надала, що позбавило суд можливості призначити експертизу та стало підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Представник ОСОБА_3 посилався також на те, що нею не були одержані грошові кошти за договором позики. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В той же час, факт того, що ОСОБА_3 не одержала грошові кошти за договором позики, у судовому засіданні жодними доказами доведений не був, що приводить суд до переконання, що відповідачка за первісним позовом одержала від ОСОБА_1 24 400 дол. США позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В той же час, ОСОБА_3 не надала суду жодних доказів того, що вона повернула одержану від ОСОБА_1 позику, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що на час розгляду справи у суді у відповідачки за первісним позовом існує заборгованість перед позивачем у розмірі 24 400 доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи фактичне ухилення ОСОБА_3 від сприяння суду у повному та всебічному встановленні дійсних обставин справи, зловживання нею своїми процесуальними правами, суд приходить до упевненого переконання про те, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 позику у розмірі 24 400 доларів США, яку своєчасно не повернула, у зв'язку з чим вимоги первісного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд вважає доведеним обов'язок ОСОБА_3 повернути одержані кошти, оскільки вказана обставина фактично випливає із тексту розписки.

За такого, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн. Крім того, з ОСОБА_3 на користь держави підлягаю також стягненню сума недоплаченого при подачі зустрічного позову судового збору у розмірі 3 410 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 по стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 24400 доларів США та судовий збір в розмірі 3654 грн.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3410,40 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН