Ухвала

Іменем України

30 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, державний нотаріус Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, єдиним спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_5 Він прийняв спадщину, що складалася з 52/200 частин квартири АДРЕСА_1, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6, спадкоємцем якої була її донька - ОСОБА_7, яка фактично прийняла спадщину, що складалася із Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, оскільки проживала зі спадкодавцем до дня його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, проте того ж дня остання померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася із квартири АДРЕСА_2, у тому числі з Ѕ частини, що належала їй особисто, та Ѕ успадкованої частини. Він прийняв спадщину після її смерті шляхом направлення відповідної заяви до нотаріальної контори, проте спадщину не оформив.

Після смерті ОСОБА_5, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відкрилася спадщина, до складу якої входить: 52/200 частини квартири АДРЕСА_1, які належали йому особисто; 52/200 частини цієї квартири, успадковані після смерті матері; квартира АДРЕСА_2, успадкована після смерті дружини. Спадкоємцем за заповітом після його смерті є ОСОБА_2, яка в установлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, позивачка просила встановити юридичний факт належності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 права власності на спадкове майно та визнати за нею право власності на 52/100 частини квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено юридичний факт належності права власності ОСОБА_5 на 52/200 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлено юридичний факт належності права власності ОСОБА_7 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Встановлено юридичний факт належності права власності ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_2 в цілому у порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 52/100 частини квартири АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність спадкових справ після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не встановив коло спадкоємців, що звернулися із заявами про прийняття спадщини, не залучив їх до участі у справі.

У той же час, відповідно до ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд не має процесуальних повноважень для залучення інших осіб до справи чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення цих порушень.

Оскільки судовим рішенням порушувалися права інших осіб, що претендували на частину спадщини, апеляційний суд це рішення скасував. Зазначене не є перешкодою позивачу для звернення з новим позовом до належних відповідачів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Умнова