22-ц/775/517/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції - Козлов Д.О.
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 29" квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі: Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість з авансу в сумі 4700 грн. 16 коп., витрати на правову допомогу в сумі 800 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 365 грн. 40 коп., а загалом - 5865 грн. 56 коп.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на те, що судом не враховано, що попередній договір, укладений між нею та позивачем 10 січня 2015 року в агентстві нерухомості, але не посвідчений нотаріально, є нікчемним відповідно до ч.1 ст. 219 ЦК України і така угода відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України є недійсною з моменту її укладання. За таких обставин у суду не було підстав для висновку про те, що сторони в майбутньому домовилися про укладення договору. Позивачем вимоги про визнання недійсним договору не заявлялися, тому висновок суду про стягнення з неї на користь позивача суми авансу 200 доларів США є помилковим. Також є невірним рішення суду в частині стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, оскільки висновки суду зроблені без урахування положень, викладених в ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, нею до цього часу не отримана копія ухвали суду про забезпечення позову, якою накладено арешт на 1/65 частину належного їй домоволодіння.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримала доводи скарги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 заперечував проти скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що згідно до змісту попереднього договору від 10 січня 2015 року, укладеного у простій письмовій формі, вбачається, що ОСОБА_1, як продавець, та ОСОБА_2 як покупець, зобов'язалися у подальшому укласти договір купівлі-продажу буд. АДРЕСА_1 до 5 лютого 2015 року. За вказаним договором позивач передав відповідачці 100 доларів США 10 січня 2015 року, а 22 січня 2015 року передав останній ще 100 доларів США. Передана сума зазначена як завдаток, і вказано, що сторона, яка безпідставно ухилятиметься від виконання своїх обов'язків за цим договором повинна відшкодувати збитки іншій стороні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сторонами на порушення статей 635,657 ЦК України не було укладено нотаріально посвідченого попереднього договору з купівлі-продажу будинку, тому не можна вважати завдатком передані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 доларів США. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, тому передана позивачем відповідачці сума грошей є авансом, який підлягає поверненню позивачеві.

Стягуючи на користь позивача понесені витрати на правову допомогу, суд послався на п.п. 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» і виходив з того, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у справі.

Апеляційний суд вважає висновки суду законними та обґрунтованими.

Довід апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права до уваги не приймається з огляду на наступне.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, передбачені ст. 571 ЦК України застосовуються у випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавалися.

Частина 4 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В даному випадку між сторонами договір купівлі - продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, укладено не було, тому між сторонами не виникло договірних зобов'язань.

Оскільки договору купівлі - продажу майнових прав, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише виразили свій намір укласти такий договір в майбутньому довід скарги щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення суми авансу є хибним.

Також є безпідставним довід скарги про стягнення витрат на правову допомогу без урахування вимог ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки правова допомога позивачеві адвокатом Мацегорою К.Ф. надавалася шляхом надання юридичної консультації, складання позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову(а.с.5).

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача вірно стягнено на користь позивачки понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 365грн. 40 коп.( 243,60 грн., за подачу позову та 121,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не була отримана копія ухвали суду про забезпечення позову до уваги не приймається, оскільки вказана ухвала належним чином в апеляційному порядку оскаржена не була, що підтвердила в апеляційному суді особисто ОСОБА_1

В рішенні суду першої інстанції повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: