Справа № 362/4484/13 Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/3737/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 46 31.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2015 року у справі за позовом Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області до публічного акціонерного товариства «Промислово-будівельна група «Антарес», ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Васильківський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Дзвінківської сільської ради Васильківського району із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Згідно рішення загальних зборів акціонерів та наказу ВАТ «Васильківський завод холодильників» № 70 від 27 жовтня 2006 року товариство змінило назву на відкрите акціонерне товариство «Промислово-будівельна група «Антарес». Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 квітня 2012 року товариство перейменовано на публічне акціонерне товариство «Промислово-будівельна група «Антарес».

24 липня 2008 року між Дзвінківською сільською радою Васильківського району та відкритим акціонерним товариством «Промислово-будівельна група «Антарес» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,18 га, розташованої на території с. Дзвінкове Васильківського району Київської області в межах населеного пункту, цільове призначення - для громадської та житлової забудови, для розміщення лікувально-оздоровчого комплексу «Лісова казка», який був посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. за №4690. На підставі вказаного договору 28 жовтня 2008 року ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

07 листопада 2008 року між ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. за № 6937, про що приватним нотаріусом зроблено на державному акті право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 відповідну відмітку про перехід права власності на дану земельну ділянку.

Як вбачається з постанови Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2010 року у справі № 1-222/10 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, останній працював на посаді Дзвінківського сільського голови у відповідності до рішенням 1 сесії 12 скликання Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області від 12 квітня 2006 року. Достовірно знаючи, що на 13 сесії 4 скликання Дзвінківської сільської ради 10 серпня 2005 року рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу в оренду ВАТ «Васильківський завод холодильників» земельної ділянки в межах Дзвінківської сільської ради під лікувально-оздоровчий комплекс «Лісова казка» не приймалось, у невстановлений час та у невстановленому місці умисно, діючи в інтересах третіх осіб, одноособово склав завідомо неправдивий документ, а саме - рішення Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області без номеру від 10 серпня 2005 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу в оренду ВАТ «Васильківський завод холодильників» земельної ділянки в межах Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області під лікувально-оздоровчий комплекс «Лісова казка», який засвідчив власним підписом та гербовою печаткою Дзвінківської сільської ради і видав заступнику голови правління товариства ОСОБА_5 На підставі вказаного завідомо неправдивого рішення 07 жовтня 2005 року між Дзвінківською сільською радою та ВАТ «Васильківський завод холодильників» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки.

В подальшому, продовжуючи злочинні дії, сільський голова ОСОБА_4, достовірно знаючи, що на 13 сесії 5 скликання Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області 10 серпня 2005 року рішення «Про викуп земельної ділянки ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» не приймалось, у невстановленому місці та у невстановлений час, умисно, діючи в інтересах третіх осіб, одноособово склав завідомо неправдивий документ, а саме - рішення Дзвінківської сільської ради Васильківського району Київської області № 230-а від 17 липня 2008 року «Про викуп земельної ділянки ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес». На підставі зазначеного завідомо неправдивого рішення 24 липня 2008 року між Дзвінківською сільською радою Васильківського району та ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, на яку товариство згодом отримало спірний державний акт.

Зважаючи на наведене, прокурор просив суд визнати недійним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на спірну земельну ділянку площею 3,18 га, виданий відкритому акціонерному товариству «Промислово-будівельна група «Антарес» з відповідною відміткою приватного нотаріуса про перехід права власності до ОСОБА_2; витребувати спірну ділянку від ОСОБА_2 на користь Дзвінківської сільської ради спірну земельну ділянку та визнати на неї право власності за сільською радою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що факт незаконності рішень Дзвінківської сільської ради від 10 серпня 2005 року та від 17 липня 2008 року № 230-а, не потребував доказуванню. За таких умов є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що перехід права власності від сільської ради до ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» було здійснено не на підставі підробленого рішення сільради, а на підставі укладеного між ними та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. При цьому державний акт відповідно до положень ст. 126 ЗК України є лише похідним документом, що посвідчує (констатує) наявність права власності, в той час як правовстановлюючим документом (документом, що породжує виникнення права) в даному випадку виступає вищезгаданий договір. Позовної вимоги про визнання такого договору недійсним прокурор не заявляв, відтак на підставі положень ст. 11 ЦПК України суд не мав можливості визнати його недійсним.

Зважаючи на положення ст. 328 ЦК України, відповідно до яких право власності вважається набутим правомірно до встановлення неправомірності його набуття законом чи судовим рішенням, чого в даному випадку через нез'явлення прокурором відповідної позовної вимоги зроблено не було, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для прийняття рішення про незаконність набуття ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» права власності на спірну землю. За таких умов правові підстави для визнання державного акту недійсним, витребування землі, а тим паче визнання права власності на неї за сільрадою відсутні. З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому колегія вважає, що суд першої інстанції цілком слушно послався на правовий висновок Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-93цс13, згідно якого вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності правочину, на підставі якого такий акт виданий, яким в даному випадку у відповідності до чинного на той час законодавства виступав договір купівлі-продажу, оскільки право власності набувалося не в порядку безоплатної приватизації землі, а на підставі її оплатного придбання у сільської ради. Належним чином судом першої інстанції було враховано й положення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Колегія суддів критично ставиться до посилань прокурора на нікчемність договору купівлі-продажу спірної землі на підставі положень ст. 228 ЦК України як правочину, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Такими правочинами зокрема є правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом цього може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Посилаючись на постанову Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2010 року у справі № 1-222/10 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, прокурор наголошував на нікчемності зазначеного договору купівлі-продажу. В той же час з аналізу даної постанови вбачається, що нею встановлена незаконність підроблення вищезазначених рішень сільської ради. В той же час перехід права власності на спірну землю від сільської ради до ВАТ «Промислово-будівельна група «Антарес» здійснювалося не у зв'язку з наданням (передачею) такого права рішенням сільської ради, а на підставі окремого оплатного правочину - укладеного між сільрадою та покупцем договору купівлі-продажу землі. За таких умов вказаний договір не може вважатися нікчемним. Оскільки зміст та форма даного договору відповідає вимогам закону, а його недійсність прямо не встановлена у жодному нормативному акті, він є оспорюваним, а його недійсність підлягає доведенню в суді, чого в даному випадку зроблено не було.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді