Справа № 369/6766/13 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/2442/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 12.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ТОВ «Кей-Колект» звернулися до суду з позовом про солідарне стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 березня 2007 року в загальному розмірі 287 391,30 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2013 року складає 2 297 118,67 грн., а також понесених витрат по сплаті судового збору. Вимоги позову мотивовані тим, що 20 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала в кредит кошти на придбання земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 290 000 дол. США зі сплатою 12 % річних та з кінцевим терміном повернення до 20 березня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 102776, за яким поручитель зобов'язувалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позивач вказав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість позичальник своїх зобов'язань належним чином не виконувала, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносила, а тому станом на 24 травня 2013 року у неї утворилася заборгованість. Також зазначив, що 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4, згідно якого банк відступив позивачу свої права грошової вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах, в тому числі укладеного із ОСОБА_3 Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права банку за усіма договорами забезпечення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 березня 2007 року в розмірі 287 391,30 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2013 року складає 2 297 118,67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції не перевірив заперечення відповідачів щодо заявлених позовних вимог, не встановив яким чином надавався кредит, та чи не пропустив банк строк для пред'явлення вимоги до позичальника та поручителя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 порушила умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, а ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку як поручителя, що виник з договору про надання споживчого кредиту.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала в кредит кошти на придбання земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 290 000 дол. США зі сплатою 12 % річних та з кінцевим терміном повернення до 20 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 102776, за яким поручитель зобов'язувалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4, згідно якого банк відступив позивачу свої права грошової вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах, в тому числі укладеного із ОСОБА_3 Одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права банку за усіма договорами забезпечення.

Про відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» повідомив відповідачів, надіславши 20 червня 2012 року на адресу кожного з них рекомендованим листом повідомлення, в яких, зокрема, зазначався розмір заборгованості за кредитним договором, а також те, що банківські реквізити для її погашення залишилися незмінними.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов'язання за кредитним договором № 0 від 20 березня 2007 року виконав повністю, надавши кредит ОСОБА_3 у сумі 290 000 дол. США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у АКІБ «УкрСиббанк» для подальшого використання за цільовим призначенням.

Проте позичальник порушила умови кредитного договору та вимоги цивільного законодавства, не забезпечила своєчасне погашення кредиту згідно погодженого графіку, внаслідок чого станом на 24 травня 2013 року у неї утворилася заборгованість перед позивачем по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом в загальному розмірі 287 391,30 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2013 року складає 2 297 118,67 грн., що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування про відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Враховуючи наведені норми закону, а також той факт, що відповідачами порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, а ТОВ «Кей-Колект» вправі вимагати стягнення кредитної заборгованості, суд вірно вважав, що позов підлягає до задоволення як обґрунтований та доведений належними доказами у справі.

Згідно ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а суд лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на недослідження судом першої інстанції обставин та доказів, які він сам навіть не намагався довести суду, оскільки у відповідності ст. 174 ЦПК України в судовому засіданні позовні вимоги були визнанні відповідачами в повному обсязі і проти задоволення позову вони не заперечували, як не заперечували щодо розміру заявленої суми заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: