Справа №577/3779/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1967/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про зобов'язання укласти договір оренди житла,

в с т а н о в и л а:

03 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу, його колишня дружина, відповідачка у справі, разом з дітьми та її новим чоловіком, з яким вона зареєструвала шлюб, продовжує проживати в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1, але плату за користування нею йому не сплачує. Так як угода про безоплатне користування квартирою між ними не укладалася, 21 липня 2015 року він надіслав відповідачці поштою письмову пропозицію про укладення договору найму житла, але відповіді на неї не отримав.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_3 укласти з ним договір оренди житла.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 укласти з ОСОБА_4 договір оренди квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243,60 грн. судового збору.

Відповідачка не погодилася з цим рішенням та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилається на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, та просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, про що вона зазначала в своїх запереченнях на позов. Із запропонованими позивачем умовами договору та розміром орендної плати не погоджується.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте, в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Зобов'язуючи відповідачку укласти договір оренди житла, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу відповідачка продовжує проживати в належній на праві власності позивачу квартирі та набула статусу бувшого члена його сім'ї. Угода про безоплатне користування житлом між ними відсутня, проте, відповідачка не сплачує власнику квартири плату за користування нею, в зв'язку з чим позивач наполягає на укладенні з нею договору найму житла, від чого відповідачка, яка має обов'язок на його укладення, відмовляється, що відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК України, ст. ст. 810, 811, 820 ЦК України є підставою для задоволення його позовних вимог.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1999 року позивач, ОСОБА_4, набув право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З 29 листопада 2003 року по 12 грудня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали в зазначеній квартирі разом з дочкою відповідачки та двома їхніми синами (а.с. 9, 10).

Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо: позивач перейшов до своєї матері, а відповідачка разом з неповнолітніми дітьми залишилася в указаній квартирі та сплачувати комунальні послуги ( а.с.17 на звор., 22-24 ).

Угоду про безоплатне користування квартирою сторони не укладали.

21 липня 2015 року позивач направив на адресу відповідачки письмову пропозицію про укладення договору найму (оренди) житла (а.с. 6-8).

Докази про її отримання відповідачкою, направлення останньою на неї відповіді, в матеріалах справи відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на те, що вона та її дочка є бувшими членами сім'ї позивача, а їхні сини - членами його сім'ї, тому її обов'язок укладати договір найму житла відсутній. При цьому також посилалась на свободу договору, оскільки укладати договір найму житла на запропонованих позивачем умовах, вона відмовляється.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Згідно з ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюються угодою сторін.

В той же час у ст. ст. 6, 627 ЦК України закріплена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору. Статтею 162 ЖК України, на яку послався суд першої інстанції, задовольняючи позов, не передбачений обов'язок колишнього члена сім'ї власника укласти договір найму жилого приміщення. Крім того, такий спосіб захисту, як зобов'язання укласти договір, який обрав позивач та який застосував суд першої інстанції, не передбачений ст. 16 ЦК України. Є помилковим і посилання суду першої інстанції на положення ст. ст. 810, 811, 820 ЦК України, які регулюють договірні відносини щодо найму (оренди житла), так як відповідний договір між сторонами не укладався.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Враховуючи те, що позов залишено без задоволення, за рахунок позивача слід компенсувати понесені та документально підтверджені відповідачкою витрати зі сплати судового збору за розгляд справи апеляційним судом у сумі 267,96 грн. (243,60 грн. х 110%).

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 267 грн. 96 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -