Провадження №2/0202/188/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

за участю секретаря Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7840,35 доларів США, що відповідно до повідомлення НБУ від 14.04.2013 року складає 62 644,36 грн. за кредитним договором №76688 cred від 18.07.2007 року; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 500,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.07. 2008 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та договором поруки, укладеним з ОСОБА_3 №76688 cred П, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2013 року позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості була задоволена частково.

Ухвалою суду від 19 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2013 року за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», яка в ході розгляду справи була уточнена та змінено предмет позову. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.10.2008 року було складено акт, згідно якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором №76688 cred від 18.07.2007 року було вилучено майно, яке належало їй, а саме товар в розмірі достатньому для погашення всієї заборгованості перед Банком. Тобто, в рахунок боргу ОСОБА_2 передала, а представник банку прийняв майно боржника в кількості і за вартістю, яка повністю погасила заборгованість перед кредитором, тому враховуючи дану обставину, відповідач ОСОБА_2 вважає, що умови кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року на даний час нею виконані в повній мірі. Просила суд: визнати вимоги кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року припиненими у звязку з його виконанням в повному обємі.

Також, ОСОБА_2 просила суд застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що кінцевий термін повернення кредиту 14.07.2008 року, розрахунок нею був проведений 16.10.2008 року, але з позовом позивач звернувся лише в травні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання зявився та просила суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2007 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 76688 cred від 18.07.2007 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 3 500,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.07.2008 року.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 18.07.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 76688 cred П, за умовами якого ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки). Строк позовної давності, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом пяти років ( п.11договору поруки).

Крім того також з метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобовязання у випадку неналежного виконання боржником зобовязань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10 000,00 грн. Згідно до п.9 Договору поруки сторони прийшли згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захистом свого порушеного права або законного інтересу за цим Договором, встановлюється протягом пяти років.

Як зазначив представник позивач у своїй позовній заяві та в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.04.2013 року виникла заборгованість в розмірі 9091,91 доларів США, яка складається з наступного: 2989,25 доларів США заборгованість за кредитом; 6102,66 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності. Вказала, що в кредитному договорі визначений строк виконання основного зобовязання 14.07.2008 року. Розрахунок позичальником здійснений 16.10.2008 року. Вимогу до позичальника ПАТ КБ «Приватбанк» предявив лише в травні 2013 року, після спливу встановленого ст.257 ЦК України, частиною 5 ст.261 ЦК України трирічного строку позовної давності. На підставі вищенаведеного просила суд відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» з підстав пропущення строку позовної давності.

Однак, як визначено п.5.6 Кредитного договору строки позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки-пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами протягом 5 років (а.с.15).

Пунктом 11 Договору поруки № 76688 cred П від 18.07.2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» визначено, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років (а.с.16).

Зазначені положення укладених договорів не суперечать нормі ч.1 ст.259 ЦК України, згідно до якої позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Отже, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, так як кредитним договором був встановлений кінцевий термін повернення кредиту 14.07.2008 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 24.05.2013 року, тобто строк позовної давності позивачем не було пропущено.

Позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги про визнання кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року припиненим у звязку з його виконанням в повному обємі.

Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з акту стягнення майна від 16.10.2008 року, підписаного представником ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_2, зазначено, що «у звязку з невиконанням клієнтом п.2.2.3. здійснювати погашення кредиту в порядку і строки згідно Графіку погашення кредиту і відсотків, приведеного в Додатку №1, що є невідємною частиною Кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року, ОСОБА_4 проводить стягнення майна боржника відповідно до п.4.1., в даному випадку товар, який знаходиться на торгових точках, в розмірі достатньому для погашення всієї заборгованості перед Банком». Також, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено кількість вилученої продукції - 315 шт., вартість одиниці товару (закупівельна) 136,50 грн., на суму 43000,00 грн., вартість одиниці товару щодо погашення боргу 68,75 грн., в сумі 21656,25 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним Договором №76688 cred від 18.07.2007 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором на день передачі товару складала 4463,03 дол. США, що за курсом НБУ станом на 16.10.2008 року - 100 дол. США 492,1600 грн. становить 21965,25 грн. Отже, в рахунок боргу ОСОБА_2 передала, а представник банку прийняв майно боржника в кількості і за вартістю, яка повністю погасила заборгованість перед кредитором.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 передала майно, а ПАТ КБ «ПриватБанк» погодився і прийняв майно в рахунок погашення боргу, і зменшена за згодою сторін вартість майна повністю погашала заборгованість перед Банком, та як встановлено в судовому засіданні працівники ПАТ КБ « ПриватБанк» здійснювали реалізацію майна, та саме з вини працівників Банку воно не було повністю реалізовано, а тому суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору припиненим у звязку з його виконанням в повному обсязі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і зустрічна позовна підлягає задоволенню, та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» за основним позовом щодо стягнення заборгованості із відповідачів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми у розмірі 3200 грн. за надання юридичних послуг.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів того, що йому взагалі було надано правову допомогу адвокатом або фахівцем в галузі права, та документально не підтверджено здійснення витрат, розрахунок таких витрат, однак оскільки позивачу ПАТ КБ « Приватбанк» відмовлено в задоволені позову то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Згідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачем за зустрічним позовом судовий збір не оплачувався, а позовні вимоги задоволені то із ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись: ст. ст. 257,267, 509, 525, 526,527, 530,554,549,599,600,614, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року припиненим задовольнити.

Визнати вимоги кредитного договору №76688 cred від 18.07.2007 року укладеного між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_2 припиненими у звязку з його виконанням в повному розмірі.

Стягнути із ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар