Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів:Амеліна В.І., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, повернення коштів по депозитному вкладу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, повернення коштів по депозитному вкладу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач безпідставно відмовляється повернути йому кошти, які знаходяться на депозитних рахунках банку.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 згідно договору «Стандарт» № SAMDNWD900 від 23 листопада 2013 року вклад у сумі 10 700 доларів США та виплатити недоотримані відсотки в розмірі 9% від суми вкладу за період з 24 лютого 2014 року до 23 травня 2014 року в розмірі 236, 06 доларів США.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_5 згідно договору «Стандарт» № SAMDNWD300 від 23 листопада 2013 року вклад у сумі 89 000 грн та виплатити недоотримані відсотки в розмірі 18% від суми вкладу за період з 24 лютого 2014 року до 23 травня 2014 року в розмірі 4 005 грн.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_5 збитки завдані невиконанням своїх зобов'язань по договору № SAMDNWD300 від 23 листопада 2013 року за період з 24 травня 2014 року до 18 серпня 2014 року у розмірі 4 450 грн інфляційних витрат та 623 грн 08 коп. - 3% річних від суми боргу за вказаний період.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року зазначене рішення районного суду в частині виплати недоотриманих відсотків за договорами банківських вкладів змінено, а саме зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_5 згідно договору «Стандарт» № SAMDNWD900 від 23 листопада 2013 року недоотримані відсотки в розмірі 9% від суми вкладу за період з 23 лютого 2014 року до 18 серпня 2014 року в сумі 479,44 доларів США; зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_5 згідно договору «Стандарт» № SAMDNWD300 від 23 листопада 2013 року недоотримані відсотки в розмірі 18% від суми вкладу за період з 23 лютого 2014 року до 18 серпня 2014 року в сумі 8 102 грн; зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_5 3% річних та інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно договору «Стандарт» № SAMDNWD300 від 23 листопада 2013 року за період з 29 квітня 2014 року до 18 серпня 2014 року в сумі 5 528 грн 97 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 23 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWD900, згідно якого позивач передав банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі строком на три місяці, до 23 лютого 2014 року в суму 8 700 доларів США.

07 грудня 2013 року вказаний депозитний вклад було поповнено на 2 000 доларів США.

Також, 23 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWD300, за умовами якого позивач передав банку 60 000 грн для розміщення на депозитному вкладі строком на три місяці, до 23 лютого 2014 року, у подальшому 07 грудня 2013 року вказаний вклад було поповнено на суму 29 000 грн.

23 лютого 2014 року вищевказані договори відповідно до п. п. 3, 4 були пролонговані на той же термін, тобто до 23 травня 2014 року.

Пунктом 5 договорів банківського вкладу передбачено, що вкладник та банк мають право достроково розірвати дійсні договори, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договорів.

Згідно п. 6 договорів банківських вкладів, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не закінчився, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки виплачуються по зниженій процентній ставці.

29 квітня 2014 року ОСОБА_5 надіслав на адресу банку заяву про повернення суми вкладів із нарахованими відсотками, достроково.

До теперішнього часу, кошти з депозитних рахунків ОСОБА_5 не отримав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844152/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язується видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкцією, виходячи із положень ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, установивши, що відповідачем порушено право позивача на повернення сум грошових вкладів, суди попередніх інстанцій дійшли вірного й обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» сум грошових вкладів з нарахованими відсотками, за їх користування. Висновки судів про те, що інфляційні витрати та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання, також є правильним.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно змінено період нарахування відсотків за депозитними вкладами, з урахуванням пролонгації договорів.

Посилання заявника на те, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя, а тому банк є неналежний відповідач у справі, є безпідставними.

Так, ч. 3 ст. 95 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843126/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_413960/ed_2014_10_14/pravo1/T002121.html?pravo=1> банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

У ч. 1 ст. 1058 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судова колегія вважає, що судами, які ухвалили оскаржувані рішення, правильно визначено, що відповідач як юридична особа, у відповідності до положень ч. 1 ст. 96 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843127/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині не зміненій рішенням апеляційного суду та рішення апеляційного суду немає, оскільки висновки судів щодо часткового задоволення позову ОСОБА_5 зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2014 року в частині не зміненій рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко