Справа № 367/636/14-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2762/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 15.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою. ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 27 січня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики .За умовами договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність гроші у сумі 64 000 грн, що станом на 27 січня 2011 року за згодою сторін еквівалентно 8 000 доларів США . Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 26 травня 2012 року.

Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що здійснено запис в реєстрі за №152.

Як зазначає позивач, він виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі належним чином та передав суму позики, передбачену договором. Відповідач порушив строки виконання зобов'язання, і не повернув суму позики у визначений строк .

До моменту звернення до суду жодного платежу відповідно договору зі сторони відповідача не надходило.

Станом на 27 січня 2014 року сума заборгованості за договором позики складає 64 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України станом на 27 січня 2014 року, сума нарахованих відсотків від суми позики становить 14 148,74 грн

Крім того,пунктом 5 Договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та штраф за користування коштами в розмірі 3%.

Отже, із врахуванням несвоєчасного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, штраф в розмірі 3% від суми позики складає 1 920 грн

Відповідно до п.3 Договору, термін повернення позики - 26 травня 2012 року, тобто прострочення повернення позики станом на 27 січня 2014 року складає 612 днів.

Відповідно ст. 625 ЦКУ було здійснено розрахунок 3% річних, сума яких склала 3 219,29 грн

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 27 січня 2011 року станом на 27 січня 2014 року становить ;

64 000 грн - сума боргу за договором позики;

14 148,74 грн. - відсотки за користування позикою;

1 920 грн. - штраф за несвоєчасне повернення суми позики;

3 219,29 грн. - 3% річних за користування чужими грошовими коштами., а всього 83 288,03 грн .

Крім того , позивач зазначив, що у зв'язку з порушенням відповідачем його прав, йому було нанесено моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. , і ним , позивачем сплачено за правову допомогу адвоката 8 000 гривень.

Позивач просив стягнути із відповідача на його користь борг в розмірі

83 288 ,03 грн ,моральну шкоду 30 000 грн , 8 000 грн - витрати понесені на правову допомогу та судові витрати .

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від

13 березня 2014 р. позов задоволено частково..

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

борг згідно договору позики від 27 січня 2011р в розмірі 64 000 грн.

14 148,74 грн. - відсотки за користування позикою;

1 920 грн. - штраф за несвоєчасне повернення суми позики;

3 219,29 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами,всього стягнуто 83 288гр 03 коп(вісімдесят три тисячі двісті вісімдесят вісім гр. 03 коп).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в суммі 832 гр88 коп.

В іншій частині позову-відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилався на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , суд не взяв до уваги заперечення та доводи відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2014 року рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 64 000 грн , процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 14 148 ,74 грн , штрафу за прострочення виконання зобов»язання в розмірі 1 920 грн та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 3 219 ,29 грн скасовано із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу заочне рішення та ухвала апеляційного суду залишені без змін. В цій частині рішення під час нового розгляду в апеляційній інстанції перегляду не підлягає.

Відповідно до ст.27 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст.ст.74,76,77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження, про відкладення розгляду справи, від сторін не надходило .

Як видно із матеріалів справи ( а.с. 147), представник відповідача ОСОБА_2 повідомлений про день та час розгляду справи на 15 липня 2015 року на 12.40 год . Відповідно до ст. 305 ЦПК України підстави ,вважати причини неявки відповідача до суду поважними , відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , 27 січня 2011 року між сторонами було укладено договір позики .За умовами договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність гроші у сумі 64 000 грн. Відповідно до п 2 договору позики кошти позивачем були передані відповідачу до підписання даного договору. Відповідно до п 3 договору позики,відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 26 травня 2012 року. (а.с.6)

Зазначений Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що здійснено запис в реєстрі за №152.

Як встановлено судом першої інстанції , відповідач свої зобов»язання згідно договору позики не виконав, кошти у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви ,з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду , Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив , що судами обох інстанцій не перевірено ,з яких причин позивачем не подано оригінал договору позики. Обставин видачі ОСОБА_3 дублікату договору позики від 27 січня 2011 року суд першої інстанції також не дослідив. Зазначивши у своєму рішенні про те, що наданий позивачем документ підтверджує відносини позики між сторонами у справі, суд не навів результатів оцінки дублікату договору на предмет його належності та достовірності, з огляду на те, що у справі є копія дублікату договору, яка у передбаченому законом порядку не посвідчена.

Крім того , в ухвалі зазначено , що згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики ( а.с. .113 звор)

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року).

Враховуючи те, що договором позики розмір плати за користування нею не встановлено, а обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, не вбачається,,суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.( а.с. 114)

Враховуючи вказаний висновок, рішення суду в частині стягнення суми 14 148,74 грн( проценти від суми позики, розраховані на рівні облікової ставки Національного банку України.) ,є вірним .

Крім того , як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ , що стягуючи одночасно й суму штрафу як неустойку та 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції послався на те, що такі наслідки прострочення виконання грошового зобовязання визначено сторонами у п. 5 договору позики.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначав, що п.5 договору визначена його відповідальність.

Апеляційний суд не навів мотивів на спростування доводів апеляційної скарги у цій частині та не встановив, на які наслідки прострочення виконання грошового зобовязання було спрямовано волю сторін з огляду на зміст п. 5 договору позики.

Враховуючи указані обставини, а також те, що від їх встановлення залежить загальний розмір виконання договору відповідачем, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у частині задоволення позову із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

На виконання висновків ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ , перевірено підстави видачі дублікату ОСОБА_5 , договору позики .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 № 90/01-16 від 18 червня 2015 року ( а.с. 150-151) , дублікат договору позики від 27 січня 2011 року був виданий ОСОБА_5 на підставі його запиту від 13 січня 2014 року , відповідно до ст.. 53 Закону України « Про нотаріат» та Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України .

Наданий представником позивача в суді апеляційної інстанції дублікат договору позики , засвідчений відповідно до вимог ст.ст. 57 59 ,64 ЦПК України). Будь-які підстави вважати цей доказ неналежним , відсутні.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред"явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред"явлення позикодавцем вимоги про це,якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення основної суми боргу за договором позики на користь позивача в розмірі 64 000 грн є вірним .

Як вказано в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висновок суду першої інстанції про стягнення коштів відповідно до ст. 1048 ЦК України є вірним , за таких обставин стягнення коштів в сумі 14 148,74 грн ( облікова ставка НБУ ) є правильним.

Наслідки порушення договору позичальником визначено ст. 1050 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом ;неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

За змістом п. 5 договору позики передбачено «Якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та штраф за користування грошовими коштами у розмірі 3 % процентів»(а.с. 6, 159) .

Стягуючи одночасно й суму штрафу як неустойку та 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції помилково послався на те, що такі наслідки прострочення виконання грошового зобовязання визначено сторонами у п. 5 договору позики, а тому рішення в частині стягнення штрафу в розмірі 1 920 грн підлягає скасуванню, оскільки такий вид відповідальності даним пунктом договору або іншими умовами не передбачений.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, зокрема той факт ,що наявний дублікат договору позики знаходиться у позивача , повернення боргу відповідачем відповідно до ст.. 60 ЦПК України не доведено , обставини отримання коштів за договором позики відповідачем не спростовані , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем . Вірним є висновок про стягнення трьох процентів річних від суми боргу в розмірі 3 219,29 грн , відповідно до ст. 625 ЦК України .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає ,що рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1 920 грн підлягає скасуванню , з ухваленням рішення про відмову у цій частині , в іншій частині рішення є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2014 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 штрафу в розмірі 1 920 грн( одна тисяча дев»ятсот двадцять грн.) - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу в розмірі 1 920 грн - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді