Справа № 464/3077/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5305/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 34 046,07 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Свій позов позивач обґрунтовував тим, що період з 2009 до 2012 року він працював по сумісництву на посаді начальника 6-ї дільниці в ТзОВ «Модем» та звільнений на підставі наказу від 20.01.2012 року. Після звільнення позивач неодноразово звертався з усною заявою про виплату заборгованості із заробітної плати. В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. 11.12.2014 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення, залишене без змін апеляційною інстанцією, про стягнення з ТзОВ «Модем» на користь ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати в розмірі 9721 грн. 25 коп. Оскільки заборгованість із заробітної плати не виплачена, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, а також відшкодувати витрати на правову допомогу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки в розмірі 34 046 гривень 07 копійок.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем було пропущено передбачений ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк звернення до суду із даною вимогою, оскільки позивач дізнався про існуючу заборгованість ще в 2012 році. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював по сумісництву на посаді начальника 6-ї дільниці в Товаристві з додатковою відповідальністю «Модем» і наказом № 05к від 20.01.2012р. він був звільнений з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року у справі № 464/7525/14-ц, провадження № 2/464/1648/14 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди встановлено, що на день звільнення з роботи відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі за грудень 2010 р. в сумі 1966,56 грн., за лютий 2011р. в сумі 1966,56 грн., за січень 2012р. в сумі 5778,8 грн., а усього в розмірі 9721,25 грн., яка разом з компенсацією в сумі 972,12 грн. була стягнута вказаним судовим рішенням з відповідача в користь позивача.

В межах розгляду вищевказаної цивільної справи № 464/7525/14-ц судом було встановлено, що по факту підробки підписів ОСОБА_2 у платіжних відомостях на одержання заробітної плати за грудень 2010р, за лютий 2011р., за січень 2012р. заява ОСОБА_2 внесена у Єдиний реєстр досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, в ході якого була проведена почеркознавча експертиза за висновком якої № 6/287 від 06.06.2014р. встановлено, що три підписи від імені ОСОБА_2 у вищевказаних відомостях за грудень 2010р., лютий 2011р., січень 2012р. виконані не позивачем ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 7-9, 10-12).

Рішення суду у справі № 464/7525/14-ц набрало законної сили.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995р. № 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахунком про належну позивачу суму по ст. 117 КЗпП України його середньомісячний заробіток обчислено за останні два календарні місяці перед звільненням: листопад 2011р - 819,40 грн., грудень 2011р. - 983,28 грн., а усього 1802,68 грн. кількість робочих днів у листопаді та грудні 2011р. складає 44, відповідно одноденний заробіток становить 40 грн. 97 коп. (1802,68 : 44).

З врахуванням періоду невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі з 24.01.2012р. по 29.05.2015р. в межах заявлених ним позовних вимог, кількості робочих днів у вказаний період (831), розмір середньомісячної заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу на підставі ч.1 ст. 117 КЗпП України становить 34 046,07 грн. (а.с. 63).

Відповідачем у справі вказаний розрахунок не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції з врахуванням положень ст. 233, ст. 117 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012, який зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, правильно прийшов до висновку, що строк не пропущено.

Таким чином для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільнення та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що фактичний розрахунок проведено з позивачем 09 червня 2015 року, тому перебіг тримісячного строку звернення до суду розпочався з 09 червня 2015 року, позивач звернувся з позовом до суду 15 квітня 2015 року, відповідно тримісячний строк не порушено.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Модем» відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк