Справа № 2-3726/10 Провадження № 22-ц/772/1183/2015Головуючий в суді першої інстанції Кашпрук Г. М.
Категорія 59Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 грудня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за кредитним договором,-

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 грудня 2010 року позов ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором №2/11 від 19.04.2007 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» грошові кошти на виконання зобов'язань за договором №2/11 від 19.04.2007 року в сумі 28470,14 доларів США, що складає 225625,86 грн., а також 1820 грн. у відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті державного мита та збору на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 04 березня 2011 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, а рішення Ленінського райсуду від 09.12.2010 року залишено без змін.

ОСОБА_2, яка не брала участі в даній справі, проте обґрунтовує своє право на оскарження рішення тим, що суд вирішив питання про її права і обов'язки, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, просить скасувати його та ухвалити нове про відому в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача Поздняков А.Б. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Представник відповідача ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги визнав і не заперечує проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта і сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувалися ті обставини, що 18 листопада 2013 року між ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» та Феодосійським регіональним фондом розвитку економіки і підтримки підприємництва (далі - Фонд, позичальник) було укладено кредитний договір №140/0311-КЮ та додаткові угоди до нього: №1 від 09 березня 2004 року та №2 від 05 серпня 2004 року.

За умовами договору банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 108403 долари США на строк до 18 листопада 2008 року на придбання чотирьох автобусів «Вольво». Позичальник не виконував належним чином своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором та додатковими угодами, і як наслідок, утворилася заборгованість (а.с. 6-12).

19 квітня 2007 року, з метою реструктуризації боргу, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір №2/11, за умовами якого відповідач погашає залишок заборгованості перед банком в розмірі 35670,14 доларів США, яка виникла внаслідок невиконання кредитних зобов'язань Фондом (а.с. 13-14).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2007 року стягнуто з Фонду на користь ВАТ «Перший Інвестиційний Банк» грошові кошти в сумі 300631,46 грн., як заборгованість за кредитним договором від 18 листопада 2003 року (а.с. 40-49).

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 02 вересня 2010 року ліквідовано банкрута - Феодосійський регіональний фонд розвитку економіки та підтримки підприємництва та виключено його з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України (а.с. 84-85).

За змістом п. 1.1 договору №2/11 від 19 квітня 2007 року, укладеного між ВАТ «Перший Інвестиційний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Інвестиційний Банк», та ОСОБА_4, останній з метою реструктуризації заборгованості Фонду, яка виникла через невиконання Фондом зобов'язань перед позивачем по кредитному договору №140/03111-КЮ від 18 листопада 2003 року, внаслідок чого було звернено стягнення на заставлене майно позичальника, а саме автобуси «Вольво», покупцем яких стало ТОВ «ВІНБУС-ТРАНС» - погашає залишок заборгованості Фонду перед позивачем в розмірі 35670,14 доларів США.

У п. 1.3 цього договору було визначено графік погашення заборгованості.

Станом на 07 квітня 2010 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 28470,14 доларів США, що еквівалентно 225625,86 грн.

Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Частина перша статті 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 були істотно порушені зобов'язання за договором, а тому з нього вірно стягнуто на користь ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» заборгованість в сумі 225625,86 грн.

Посилання апелянта на те, що обов'язки ОСОБА_4 перед ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» були виконані за рахунок кредитних коштів, отриманих ТОВ «ВІНБУС-ТРАНС» по кредитному договору №06/0507-КЮ від 13.04.2007 року, що підтверджується платіжним дорученням №145 від 19.04.2007 року і податковою накладною не можуть бути прийняті до уваги, так як копії платіжного доручення і податкової накладної були представлені суду першої інстанції (а.с. 50, 52) і з їх змісту випливає, що грошові кошти в сумі 479073,60 грн. перераховані ТОВ «ВІНБУС-ТРАНС» ВАТ «Перший Інвестиційний Банк» за автобуси згідно договору купівлі-продажу №01 від 19.04.2007 року та акту отримання від цього ж дня, а не в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед банком згідно з договором №2/11від 19.04.2007 року.

Як випливає з умов укладеного між сторонами договору, а також заперечень ОСОБА_4, його заборгованість перед ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» власне і виникла внаслідок того, що коштів, отриманих в результаті продажу банком товариству «ВІНБУС-ТРАНС» чотирьох автобусів «Вольво», що були предметом застави, було недостатньо для повного задоволення вимог банку й повного погашення заборгованості Фонду, а ОСОБА_4, який був директором ТОВ «ВІНБУС-ТРАНС», як фізична особа уклав договір №2/11, яким взяв на себе зобов'язання погасити залишок заборгованості оскільки вважав, що його умови є вигіднішими, ніж укладення іншого кредитного договору й купівля автобусів за вищою ціною.

Укладення між ОСОБА_4 та банком договору про прощення боргу по договору №2/11 від 19.04.2007 року взагалі не підтверджене належними й допустимими доказами.

Крім того, безпідставними є посилання ОСОБА_2 на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права і обов'язки. Так, згідно з рішенням суду заборгованість стягнуто лише з ОСОБА_4 Якщо для погашення заборгованості недостатньо майна, що є його особистою власністю, звернення може бути стягнуто не на майно, що є спільною сумісною з ОСОБА_2 власністю, а на частку ОСОБА_4 в цьому майні.

Відтак оскаржуване рішення суду жодним чином не порушує права ОСОБА_2 і не може бути скасоване за її апеляційною скаргою.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2011 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Перший Інвестиційний Банк», рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.09.2011 року скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» про визнання недійсним договору №2/11 від 19.04.2007 року, укладеного між ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» та ОСОБА_4 відмовлено.

Як випливає із зазначеного рішення суду, заявляючи вимоги про визнання недійсним договору №2/11 від 19.04.2007 року ще в 2011 році ОСОБА_2 було відомо про рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.12.2010 року, проте вона приховала даний факт від апеляційного суду подаючи заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження в даній справі.

Згідно з частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а оскаржуваним рішенням суду жодним чином не порушуються права апелянта.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.