Справа №751/6130/15-ц
Провадження №2/751/1198/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2015 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Маслюк Н.В.
при секретарі Дасюк Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 48 547,56 грн, який складається із суми боргу за договором позики 14 808 грн, 3% річних від простроченої суми 221,51 грн, інфляційних витрат - 6 567,49 грн, пені 26 950,56 грн. (а.с.2-3).
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.12.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 400 доларів США, 800 грн 00 коп та 5 600 грн на строк до 08.12.2014 року. У зазначений строк відповідач кошти не повернув. Посилаючись на ст. 625, 1048 ЦК України просить стягнути суму позики, 1% пені за прострочення виконання зобовязання, а також 3% річних від простроченої суми та розмір інфляційного нарахування.
У судове засіданні позивач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.24), про поважні причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У відповідності до ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400 доларів США, 800 грн 00 коп та 5 600 грн строком до 08.12.2014 року; у випадку неповернення коштів, відповідач зобовязується виплатити компенсацію у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Дана обставина підтверджується розпискою від 05.12.2014 року (а.с.20).
Таким чином, з письмових доказів судом встановлено, що предметом договору були грошові кошти у іноземній валюті доларах США та у національній валюті - гривні. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, що встановлені зазначеним договором.
Судом встановлено, що відповідач до цього часу взяті в борг грошові кошти не повернув.
Неповернута сума позики на теперішній час становить 400 доларів США та 6 400 грн.
Сума, яка визначена в доларах США, підлягає стягненню з відповідача в українській валюті за курсом, встановленим Національним банком України на день подачі позову на 09 червня 2015 року (в межах заявлених вимог) складає 8 408 грн (400 доларів США х 21,10).
При таких обставинах, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 14 808 грн заборгованості за договором позики.
Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.
Як вбачається з матеріалів справи, позика частково надавалась у доларах 400 доларів США, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну, враховується офіційний курс гривні до долара, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. А тому, при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти.
За вказаних обставин, вимога про стягнення інфляційних нарахувань щодо позики в сумі 400 доларів не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у розписці визначена сторонами в іноземній валюті.
Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.
Тому, вимоги щодо сплати боржником суми боргу в розмірі 6 400 грн з урахуванням індексу інфляції є такими, що підлягають задоволенню.
Так, за період з 09.12.2014 року по 08.06.2015 року (в межах заявлених вимог) інфляційне збільшення суми боргу становить 2 841,60 грн (6400,00 х1,444 (середній індекс інфляції) - 6400,00), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми суд вважає обґрунтованими, оскільки відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у встановлений термін, при цьому обовязку свого не виконав, прострочив виконання зобовязання.
Приписами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до розписки від 05.12.2014 року, у разі неповернення боргу в сумі і в строки, передбачені даним договором, відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, відповідна правова позиція, що є обовязковою для застосування (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України), висловлена у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14.
З огляду на зазначене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд дійшов висновку про зменшення пені за прострочення сплати коштів за договором позики до 14 808 грн. суми боргу за договором позики.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
За вказаних обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
За правилами ст.88 ЦПК України про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 326,78 грн (485,49х32 677,89:48 547,56).
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 224, 226, 292 ЦПК України, ст.ст. 22, 526, 527, 530, 551, 611, 625, 1046, 1049,1050 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 808 грн 00 коп суми боргу за розпискою від 05 грудня 2014 року, 14 808 грн 00 коп пені за просторочення виконання зобовязання, 220 грн 29 коп. - 3% річних від простроченої суми, 2 841 грн 60 коп інфляційне збільшення суми боргу, а всього 32 677 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят сім) грн 89 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 326 (триста двадцять шість) грн. 78 коп судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Н.В. Маслюк