Справа № 431/2750/15-ц
РІШЕННЯ Провадження №2/431/1598/15 ІМЕНЕМ УКРАІНИ

27 серпня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Березка О.М.,

при секретарі Войтенко А.О.

позивач, представник позивача не зявився

за участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Старобільську Луганської області у приміщенні Старобільського районного суду цивільну справу за позовом Державного підприємства «Донецька залізниця» в особі Колійної машинної станції №222 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

До Старобільського районного суду Луганської області звернулось Державне підприємство «Донецька залізниця» в особі Колійної машинної станції - 222 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що слідчим відділом лінійного відділу на ст. Луганськ УМВС України на Донецькій залізниці проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000088 від 05.03.2013 року за ст. 197 КК України у відношенні ОСОБА_1, яка згідно наказу 99 від 24.11.1995 року працювала бригадиром підприємств залізничного транспорту 6 розряду в Колійній машинній станції - 222 Державного підприємства «Донецька залізниця», між нею та підприємством було укладено договір повної матеріальної відповідальності в порядку ст. 134, 135-1 Кодексу законів про працю України. Згідно листа №16/1018 від 20.02.2013 року слідчого відділу лінійного відділу ст. Луганськ та наказу начальника Колійної машинної станції -222 № 77 від 21.02.2013 року, в присутності працівників лінійного відділу міліції було проведено повну інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, та інших матеріальних цінностей у підзвітної особи ОСОБА_1, під час проведення якої була встановлена недостача в розмірі 83 491 грн. 83 коп. Згідно наказу №77 від 27.06.2013 року, станом на 01.07.2013 року була проведена повна інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та встановлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 41511 грн. 36 коп. Під час проведення планової документальної ревізії службою контролю та внутрішнього аудиту, згідно наказу № 314 від 06.08.2013 року була проведена інвентаризація та виявлена недостача станом на 21.08.2013 року на суму 1891 грн. 19 коп., так повна сума нестачі складає 126894 грн. 38 коп. 11.12.2014 року Старобільським районним судом Луганської області ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України. Позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду завдану Державному підприємству «Донецька залізниця» в особі Колійної машинної станції-222 в розмірі 126894 грн.38 коп.

Позивач, в особі ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, просив суд розглянути дану цивільну справу без його участі.

Представник позивача за дорученням ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, до початку письмового засідання подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та просила суд у його задоволенні відмовити .

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги вважв повністю необґрунтованими, оскільки по справі проводилось додаткове слідство, в ході якого встановлено, що між позивачем та відповідач ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність був укладений у лютому 2013 року, коли відповідач обіймала посаду завгоспа та виконувала роботу звільненого бригадира, а сума збитків, згідно висновку спеціаліста від 26.11.2014 року по товарно-матеріальним цінностям, які знаходились у підзвіті ОСОБА_1 за період з 18.02.2013року по 25.02.2013року становить 638,30грн без ПДВ, які відповідачем було відшкодовано, позивачем ухвала Старобільського районного суду від 11.12.2014 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 не оскаржувалось, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №0000088 від 05.03.2013, суд приходить до наступного:

Згідно акту документальної перевірки за фактом недостачі від 24.11.2014 року (а. с. 81 т. 3 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), сума недостачі матеріальних цінностей складає 83491,83 грн.

Обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 №0000088 від 05.03.2013 року (а.с.85-86 т. 3 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), яким визначено суму матеріальних збитків та викладено нове обвинувачення в такій редакції: «В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що після виходу з декретної відпустки 07.05.2003р. обвинувачена ОСОБА_1 переведена на посаду завгоспу, на якій працювала до 2006року, 06.09.2006р. згідно наказу №9 ОСОБА_1 переведена на посаду звільненого бригадира залізничного транспорту 6 розряду, договір про повну матеріальну відповідальність укладений з нею 18.02.2013року. Згідно висновку спеціаліста від 26.11.2014року нестача ТМЦ, які знаходяться у підзвіті ОСОБА_1 за період з 18.02.2013р. по 25.02.2013р. становить 638,30грн без ПДВ, 766грн. з ПДВ. Таким чином, ОСОБА_1, будучи матеріально відповідальною особою, через злочинну необережність, маючи реальну можливість виконувати належним чином покладені на неї обовязки по зберіганню ввіреного їй майна, у період часу з 18.02.2013р. по 25.02.2013р. неналежно виконувала свої обовязки по зберіганню ввірених їй ТМЦ колійної машинної станції -222, що призвело до нестачі ТМЦ на загальну суму 638,30грн без ПДВ, 766грн. з ПДВ».

Ухвалою Старобільського районного суду від 11.12.2014року, (а.с. 91-92 т. 3 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014) встановлено, що ОСОБА_1 будучи матеріально відповідальною особою, через злочинну необережність, маючи реальну можливість виконувати належним чином покладені на неї обовязки по зберіганню ввіреного їй майна, у період часу з 18.02.2013 року по 25.02.2013 року неналежно виконувала свої обовязки по зберіганню ввірених їй ТМЦ колійної машинної станції -222, що призвело до нестачі на загальну суму 638,30грн без ПДВ, 766грн. з ПДВ. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.197 КК України, у звязку з дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України, та кримінальне провадження закрито. Ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_1 відшкодувала завдані нею збитки у розмірі 766грн.

Відповідно до розрахунку суми недостачі (а.с. 67 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014) недостача по акту інвентаризації №3 від 25.02.2013п. 60 669грн.17коп., зарахування суми по пересортуванню 2834,61грн., всього недостача у сумі 57 834грн.56коп.)

Внаслідок укладення 21.04.2011р. шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на «Магурян» (а.с.93 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), а після розірвання шлюбу залишила прізвище «Магурян» (а.с.94 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014).

Відповідно до копії наказу №142 від 07.05.2003р. (а.с.98 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), ОСОБА_1 звільненому бригадиру цеху МЖБК розпочати роботу з 08.05.03р. після виходу з відпустки по догляду за дитиною.

Згідно висновку судово-економічної експертизи №512/24 від 17.04.2013р. (а.с.105-110 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), документально підтверджується недостача ТМЦ, які враховуються за ОСОБА_1 станом на 25.02.2013р. на суму 57 834,56грн.

Відповідно до копії наказу КМС-222 від 06.02.2013р. №56 (а.с164 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), за неналежне ставлення до своїх обовязків щодо контролю за ТМЦ, що призвело до несвоєчасного виявлення нестачі, бригадиру (звільненому) ОСОБА_1 оголошено догану, інвентаризаційній комісії у складі головного механіка ОСОБА_7 та секретаря Жукової Н.В. згідно їх пояснень за фіктивне проведення інвентаризації станом на 01.10.2012р. оголошено догану.

Згідно висновку судово-економічної експертизи №838/24 від 27.05.2013р. (а.с.231-235 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), документально підтверджується недостача проволоки ВР, яка враховується за ОСОБА_1 станом на 22.01.2013р. на суму 11 741,97грн.

Відповідно до довідки від 28.05.2013р. (а.с.242 т.1 кримінального провадження №1-кп/431/4/2014), 22.01.2013р. була проведена вибіркова інвентаризація дроту ВР, що знаходиться у підзвітності у матеріально-відповідальної особи бригадира (звільненого) ОСОБА_1 та була виявлена нестача дроту ВР на суму 11 741,97грн. без ПДВ, 14090,36грн.з ПДВ. З 25.02.2013р. по 27.02.2013р. була проведена повна інвентаризація ТМЦ, які знаходяться у підзвітності у матеріально-відповідальної особи бригадира (звільненого) ОСОБА_1 та було виявлено нестачу ТМЦ на суму 57 834,56грн. без ПДВ, 69401,47грн. з ПДВ. Внаслідок неналежного виконання своїх трудових обовязків бригадиром (звільненим) ОСОБА_1 підприємство понесло збитки у сумі 83 491,83грн.

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Згідно ч.2 ст.130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Таким чином, матеріальна відповідальність може бути покладена на працівника лиши за одночасної наявності наступних умов: 1)пряма дійсна шкода; 2)протиправність поведінки працівника, який завдав шкоди; 3)наявність причинного звязку між діями (бездіяльність) працівника і шкодою; 4) вина працівника у завданні шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під час вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню слід зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці було заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей та нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно п.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Переліком посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення та застосування в процесі виробництва, затвердженим Постановою ОСОБА_8 Міністрів СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977р. №447/24, передбачено роботи з прийому на зберігання, обробці, зберіганню, відпуску матеріальних цінностей на складах.

Таким чином з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 було достовірно встановлено, що з 18.02.2013р. відповідач ОСОБА_1, яка працювала бригадиром (звільненим) КМС-222, була матеріально відповідальною особою за ТМЦ, які зберігались на складі та знаходились у неї в підзвітності.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що КМС-222 та ОСОБА_1 було укладено 04.12.1995 року та 08.05.2003 року договори про повну матеріальну відповідальність, оскільки Переліком посад і робіт не передбачено посади бригадира (звільненого) і завгоспа, як працівників, з якими можуть укладатись договори про повну матеріальну відповідальність, і позивачем не надано доказів того що з 04.12.1995р. та з 08.05.2003р. до посадових обовязків ОСОБА_1, яка працювала відповідно бригадиром (звільненим) та завгоспом, входили роботи, передбачені Переліком.

Відповідно до ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України.

З доказів, наданих позивачем, у судовому засіданні не було встановлено, що ТМЦ, нестача яких виявлена, передавались на склад у підзвіт відповідача ОСОБА_1, що викликає у суду сумнів у правильності відомостей, відображених в інвентаризаційній відомості станом на 01.10.2012р.

Крім того, позивачем на надано суду доказів вини відповідача ОСОБА_1 у завданні шкоди на суму 126 894,38грн., що є обовязковою умовою для покладення на працівника матеріальної відповідальності відповідно до ст.ст.130,138 КЗпП України. Посилання позивача на ухвалу суду від 11.12.2014р. є необґрунтованим, оскільки вказаною ухвалою суду встановлено вину ОСОБА_1 у завданні шкоди у розмірі 766грн., яку ОСОБА_1 відшкодувала.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. 130, п. 1 ст. 134, ст. 135-1, ст. 138 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, їх працівниками», ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІВШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства «Донецька залізниця» в особі Колійної машинної станції №222 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 126894, 38 копійок ( сто двадцять шість тисяч вісімсот девяносто чотири гривні 38 коп.) відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя

Старобільського районного суду ОСОБА_9