Провадження № 22-ц/780/2741/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 29 21.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Печерського районного суду міста Києва, Апеляційного суду міста Києва, Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом та просили у відповідності до норм ст. 1166 ЦК України стягнути з відповідачів : Печерського районного суду міста Києва, Апеляційного суду міста Києва, Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 61 000 грн та по 51 000 грн відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що за рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області на користьОСОБА_2присуджено 61 000 грн. Рішення набрало законної сили, але не було виконано відділом державної виконавчої служби, а суд не здійснив належного контролю за виконанням свого рішення. Світловодським міськрайонний судом ОСОБА_3визнав невинним у вчинені адміністративного проступка без відшкодування моральної шкоди. Вказали, що вони зазнали значних моральних, матеріальних страждань, мають тяжкість вимушених змін в своєму житті, багаторічні змагання з правосуддям, понесли значний час та зусилля, необхідні для відновлення морального стану. Суди не вжили заходів захисту їх прав та свобод на судовий захист, не застосували норми Конституції України та європейську практику, позбавили позивачів на присуджене майно та права отримати моральну компенсацію.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним висновком суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 р. залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.11.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15.01.2014 р., якими позовну заяву ОСОБА_4 до ДКС України, Департаменту ДВС України про відшкодування майнової та моральної шкоди повернуто для подачі до належного суду відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, посилаючись на те, що суди не вирішили питання про задоволення позовних вимог на підставі його звернень про виконання ст. 124 Конституції України як отримати присуджені йому судом кошти у розмірі 61000,00 грн. На зазначену обставину посилався, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог позивач просив стягнути з Держави Україна в особі ДКС України матеріальну шкоду в розмірі 61000,00 грн та моральну 51000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2014 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 р. рішення районного суду залишено без змін. На даний час рішення набрало законної сили.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме через неправомірні дії відповідачів позивачам було заподіяно матеріальної та моральної шкоди в заявленому розмірі, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина відповідачів. Сам по собі факт ухвалення рішення, з яким особа не погоджується, не підтверджує заподіяння матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

За ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 5 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають заробіток та інші грошові доходи, які фізична особа втратила внаслідок незаконних дій; майно (у тому числі гроші, грошові вклади і відсотки від них, цінні папери та відсотки від них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), майно, конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно ст. 4 зазначеного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про державну виконавчу службу» Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснює керівництво органами державної виконавчої служби та контроль за їх діяльністю, добір кадрів, методичне керівництво діяльністю державних виконавців, підвищення їх професійного рівня, фінансове і матеріально-технічне забезпечення органів державної виконавчої служби, розглядає скарги на дії державних виконавців, організовує виконання рішень відповідно до закону, надає роз'яснення та рекомендації щодо виконання державними виконавцями рішень у порядку, встановленому законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що незаконність дій судових органів, якими була завдана шкода не призуміюється, а має бути підтверджена належними доказами у відповідності до ст.ст. 59-60 ЦПК України.

Тому, як вбачається з матеріалів справи, позивачами не надано жодного належного доказу неправомірності оскаржуваного рішення, яким чином і на яких підставах нанесена їм моральна шкода і в чому вона полягає. А сам факт ухвалення рішення, з яким особа не погоджується із власних надуманих міркувань, не тягне за собою наслідково-причинного зв'язку заподіяння та відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи викладені обставини колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, як такої що не спростовує висновків суду першої інстанції та залишенню без змін рішення суду з підстав всебічного, повного та об'єктивного дослідження наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст. 59, 60, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагєєв