Єдиний унікальний номер 229/3110/15-ц
Номер провадження 2/229/1475/2015
УХВАЛА

іменем України

"21" грудня 2015 р. Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участі прокурора Палійчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду , Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби про стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної незаконними діями Костянтинівського міскрайонного суду, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 30.09.2015 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Костянтинівського міськрайонного суду ,Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби про стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної незаконними діями Костянтинівського міскрайонного суду.

В позові він посилається на те, що в серпні 2014 року він звернувся до Костянтинівського міськрайоного суду з позовною заявою до прокуратури Донецької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконими діями. Ухвалою від 11 серпня 2014 року у відкритті провадження йому було відмовлено. Не погодившись з цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 листопаду 2014 року апеляційну скаргу було задоволено, а ухвала суду першої інстанції скасована.

Вважає, що такими діями Костянтинівський міськрайоний суд незаконо обмежив його доступ до правосуддя, порушивши його права, передбачені Конституцією України. В результаті таких дій вважає, що йому було заподіяно матеріальну шкоду за підготовку позовної заяви до суду - в розмірі 30 гривень 55 копійок, та підготовку апеляційної скарги - в розмірі 12 гривень 50 копійок.

Також зазначає, що в результаті незаконих дій сідді Костянтинівського суду йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у суттєвому порушені його конституційних прав, в результаті чого його здоров"ю було завдано шкоду. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 20000 гривень.

29 жовтня 2015 року позивач подав зміни до позовних вимог, а саме збільшив розмір матеріальної шкоди до 277 гривень 65 коп., а моральну шкоду зменьшив до 4000 гривень (а.с.105-106)

Позивач ОСОБА_1 не з'явився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представники Державної судової адміністрації в судове засідання не з'явилися, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, позовні вимоги не визнали та надали свої заперечення.

Представник Костянтинівського міськрайонного суду, Державної Казначейської служби в судове засідання не з'явилися, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справу не надали, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, причини поважності неявки суду не повідомили.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника Костянтинівського міськрайоного суду, представника Державного казначейства України, представника Державної судової адміністрації.

Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з наступних підстав.

Як вбачається з наявних матеріалів, заявлені позивачем вимоги зводяться до відшкодування шкоди, у звязку з допущенням порушень норм процессуального права при винесені ухвали Костянтинівським міськрайонним судом при розгляді цивільної справи, тобто з діяльністю, яка пов'язана зі здійсненням правосуддя у справі, що перебувала у провадженні Костянтинівського міськрайоного суду.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в зазначених випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не повязані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до статті 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обгрунтованності судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскраження у будь-якій спосіб судових рішень, діяльності судів та суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам розяснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ

Зазначені розяснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог позивача чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що предявляються їм у звязку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійснені оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися, щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Крім того, застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного

судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду про стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної незаконними діями Костянтинівського міскрайонного суду - закрити.

На ухвалу може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через Дружківський міський суд в Апеляційний суд Донецької області.

Суддя А.Л. Гонтар