Справа №583/3969/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/815/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу від 12 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: відділ державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, відділ державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, відділ державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області про визначення розміру та стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

05 листопада 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовували тим, ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, тому, просили суд визначити розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів в сумі 22204,52 грн. за період з 14 січня 2010 року по 07 серпня 2014 року, яку стягнути на їх користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визначено заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 листопада 2014 року у розмірі 20979,01 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 230,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 55 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено за необґрунтованістю. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. Вважає, що позивачкою до суду не надано жодного доказу про ухилення позивача від сплати аліментів. Зазначає, що судом не враховано, що довідка - розрахунок державного виконавця згідно з якою заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 квітня 2013 року складає 1035 грн. 25 коп. не скасована.

ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати по оплаті послуг з надання правової допомоги. При цьому вважає, що вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу може бути пред'явлена стороною по справі до закінчення строку виконання рішення суду. Зазначає, що фахівець в галузі права виконав взяті на себе зобов'язання за договорами про надання правової допомоги, що підтверджується зібраними по справі доказами, тому підстав для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення не було.

Заслухавши пояснення представників апелянтів, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 на рішення суду підлягає задоволенню, а апеляційна ОСОБА_5 на ухвалу суду - частковому задоволенню, рішення суду і ухвала скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи наявний спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття, однак належним чином рішення суду ОСОБА_3 не виконує та має борг зі сплати аліментів, розмір якого суд першої інстанції визначив у сумі 20979,01 грн. за період з 14 січня 2010 року по 07 серпня 2014 року.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з висновком суду, оскільки він не відповідає зібраним у справі доказам, а рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 червня 2005 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, починаючи стягування з 31 травня 2005 року (а.с. 9 т. 1).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2012 року ОСОБА_5 видано дублікат виконавчого листа № 2-1342/2005 згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 червня 2005 року.

Позивачка ОСОБА_5 14 січня 2013 року надала його на виконання в ДВС Охтирського МРУЮ і 15 січня 2013 року було відкрите виконавче провадження № 44320642 (а.с. 110, 153 т. 1).

05 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про визначення заборгованості по сплаті аліментів, починаючи з 14 січня 2010 року по 07 серпня 2014 року та просила стягнути заборгованість в сумі 22204,52 грн. із якої 15770,87 грн. заборгованість за три роки, що передували пред'явленню дубліката виконавчого листа на примусове виконання заборгованості за періоди з 14 січня 2010 року по 07 серпня 2014 року (а.с. 173 т. 1).

Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на виконанні у відділі ДВС з 2005 року, а в 2006 році за письмовою заявою позивачки виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 15 грудня 2005 року).

Рішенням апеляційного суду від 15 серпня 2013 року по іншій цивільній справі за участю цих же сторін, було встановлено, що 12 січня 2007 року виконавче провадження було здано на збереження до архіву, а 17 лютого 2010 року знищено по закінченню строків зберігання (а.с. 220 т. 1).

Встановлено, що сторони узгодили питання щодо сплати аліментів у добровільному порядку. В справі відсутні докази про те, що позивачка на протязі 2010 - 2012 років зверталась до відповідача з претензіями про несплату аліментів. Відповідач заперечує факт ухилення від сплати аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Позивачка повторно пред'явила виконавчий лист про стягнення аліментів 14 січня 2013 року. Зі змісту її заяви вбачається, що вона просить прийняти на примусове виконання виконавчий лист з 14 січня 2013 року і на факти несплати аліментів за минулі роки вона не посилається. За цих підстав в постанові про відкриття виконавчого провадження від 15 січня 2013 року зазначена дата примусового виконання з 14 січня 2013 року (а.с. 3 виконавчого провадження).

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення заборгованості за період з 14 січня 2010 року по 14 січня 2013 року є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів не може взяти за викладених обставин довідку - розрахунок відділу ДВС Охтирського МРУЮ від 26 квітня 2013 року щодо визначення заборгованості за період з 14 січня 2010 року по квітень 2013 року в розмірі 15770,87 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий лист № 2 - 1342 від 27 грудня 2012 року перебував на виконанні відділу ДВС Охтирського МРУЮ з 15 січня 2013 року по 26 квітня 2013 року, а на підставі рішення апеляційного суду від 15 серпня 2013 року 23 жовтня 2013 року державним виконавцем був здійснений перерахунок заборгованості з визначенням її за період з 14 січня 2013 року (тобто з часу пред'явлення виконавчого документа) в розмірі 1035 грн. (а.с. 15 т. 1)..

Встановлено, що відповідач працював в Східній філії ТОВ «Нафтозахист Україна», що знаходиться в Чернігівській області, а з 01 червня 2014 року у Східній філії ТОВ «Секьюрайті» (а.с 89 т. 1) і тому виконавчий лист на даний час перебуває на виконанні відділу ДВС Роменського МРУЮ (а.с. 21, 36, 156, 159 т. 1).

Розмір заборгованості по аліментам за період з 14 січня 2013 року по квітень 2013 року в сумі 1035,25 грн. визначений державним виконавцем Охтирського відділу ДВС (а.с. 15 т. 1).

Розмір заборгованості станом на 01 квітня 2014 року в сумі 5119,45 грн. визначений відділом ДВС Прилуцького МРУЮ (а.с. 88 т. 1).

Розмір заборгованості станом на 01 листопада 2014 року склав 5880,43 грн. Цей розмір визначений розрахунком відділу ДВС Роменського МРУЮ (а.с. 115 т. 1).

Розмір визначеної заборгованості державним виконавцем не спростовується сторонами.

Таким чином, заборгованість по аліментам відповідача перед позивачкою станом з 14 січня 2013 року по час повноліття сина ОСОБА_6, визначена державним виконавцем у розмірі 5880,43 грн., виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі ДВС Роменського МРУЮ.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Таким чином, розмір заборгованості визначений державним виконавцем, тому відсутні правові підстави для визначення заборгованості у судовому порядку.

Проте, суд першої інстанції вказані обставини не врахував, тому рішення суду не можна вважати обґрунтованим, воно підлягає скасуванню, а в позові слід відмовити.

За викладених умов підлягає скасуванню ухвала суду від 13 березня 2015 року про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення судових витрат по оплаті правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволити та апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу цього суду від 12 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -