Справа №557/753/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позивач посилається на те, що 04 липня 2012 року громадянин України ОСОБА_2, паспорт серії CP № 69276, виданий 25.05.2000 року Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний код : НОМЕР_1, що мешкає за адресою : вул. Набережна, 26, с. Бабин, Гощанського району, Рівненської області, за попередньою домовленістю отримав від нього грошові кошти в сумі 24 000 грн., що на той час в еквіваленті становило 3 000 доларів США. Вказаний борг відповідач не повернув, але через деякий час, а саме 14.02.2014 року під розписку отримав від нього грошові кошти в сумі 2 000 доларів США з кінцевою датою повернення всіх коштів до 15.05.2014 року за адресою його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, сума основного боргу відповідача становить 5 000 доларів США. У вказаний строк відповідач борг не повернув.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 530, 612, 1046, 1047,1049 ЦК України, вказує на те, що на його вимоги повернути кошти, згідно взятих на себе боргових зобовязань, відповідач не реагує, до теперішнього часу ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 18 червня 2015 р. 100 доларів США дорівнює 2 165,0235 українським гривням. Таким чином, заборгованість відповідача на 18.06.2015 року складає 108 251,17 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити та стягнути з відповідача на його користь зазначену в позові заборгованість.

Суду показав, що позичив відповідачу 2000 доларів США згідно розписки від 14.02.2014 року, при цьому відповідач йому повернув 1000 доларів США в добровільному порядку в рахунок погашення заборгованості. Крім того, згідно квитанцій ПАТ «Приватбанк» від 04.07.2012 року, він добровільно перерахував відповідачу 24000 грн., дану суму він також вважає позикою. Позов просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме на суму 24 000 грн., вказавши, що дійсно позивач перерахував йому дані кошти, але на вирішення питань щодо видачі позивачу квартири як особі ліквідатору наслідків на Чорнобильській АЕС, і мова про доларовий еквівалент не йшла. Однак оскільки він вказану суму від позивача отримав, він згідний її відшкодувати, а саме 24 000 грн. Крім того, дійсно він згідно розписки отримав від позивача 2000 доларів США, однак повернув частково борг, а саме 1000 доларів США та 200 доларів США двома платежами, однак розписок від позивача не брав, тому що між ними були довірливі стосунки. Тому позов визнає частково на суми 24000 грн. та 800 доларів США, в іншій частині в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Виходячи із змісту ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України, з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2014 року між сторонами було укладено договір позики на суму 2000 (дві тисячі) доларів США, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні оригіналом розписки від 14.02.2014 року.

Згідно даної розписки, позичальник відповідач по справі ОСОБА_2 отримав позику та зобовязаний повернути позикодавцеві ОСОБА_1 до 15.05.2014 року кошти в сумі 2000 доларів США. та своєчасно частково не повернув позикодавцю - ОСОБА_1 суму позики.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до абз.2 ч.1 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на запереченнях для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В судовому засіданні не добуто доказів того, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Встановлено, що на даний час відповідач зобовязання частково не виконав та заборгованість по договору позики в повному обємі не погасив.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач визнав в судовому засіданні факт отримання від позивача коштів на суму 2000 доларів США згідно розписки та на суму 24 000 грн., які були перераховані згідно квитанцій ПАТ «КБ Приватбанк», оригінали яких оглянуто в судовому засіданні. Відповідач визнав, що має перед позивачем заборгованість на суму 24 000 грн., тому даний факт доказуванню не підлягає і дана сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, позивач в судовому засіданні визнав той факт, що отримав від відповідача в рахунок погашення позики згідно розписки від 14.02.2014 року 1000 доларів США. Дану обставину підтвердив і відповідач, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає, оскільки визнана сторонами.

Відповідач не надав суду доказів того, що він, крім 1000 доларів США, повернув ще 200 доларів позивачу. Крім того, суд не приймає як належний доказ попередній кошторисний розрахунок вартості проектних робіт реконструкції незавершеного будівництва адмінбудівлі під житловий будинок з громадськими приміщеннями по вул. Радянській, 11 а в смт. Гоща, оскільки даний розрахунок не відноситься до розгляду даного спору, в ньому відсутні відомості про сторін даного спору.

Позивач не надав суду доказів про те, що сума позики в розмірі 24000 грн. згідно квитанцій ПАТ «КБ Приватбанк» обговорювалася сторонами щодо курсу долара США на момент перерахування коштів відповідачу.

Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, яка знайшла підтвердження в судовому засіданні, а саме 1000 доларів США, яка відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 03.09.2015 року становить: 21988, 66 грн. тобто за 100 доларів США 2198,8664 грн. сайт Національного Банку України - http://www.bank.gov.ua, та 24 000 грн. згідно квитанцій ПАТ «КБ Приватбанк», а саме 21 988, 66 + 24 000 = 45 988, 66 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Також з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 459, 88 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, в силу ст.ст. 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 45 988 (сорок пять тисяч девятсот вісімдесят вісім) грн. 66 коп. суму основного боргу за договором позики.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 459 (чотириста пятдесят девять) грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення виготовлено 07.09.2015 року.