Справа № 303/7102/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді- доповідача: Куцина М. М.,

суддів: Собослоя Г. Г., Павліченка С. В.,

при секретарі: Чейпеш С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, де третя особа Мукачівський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби, про усунення перешкод, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2, де третя особа Мукачівський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби про усунення перешкод.

Позов мотивовано тим , що ОСОБА_3 являється власником 5/6 частин будинку АДРЕСА_1, власником іншої частини у розмірі 1/6 частки цього будинку являється ОСОБА_2

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1980 року.

Позивач ОСОБА_3 за цією адресою зареєстрована з 10 вересня 2014 року Мукачівським АВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, а ОСОБА_4 відмовлено в реєстрації у зв'язку з відсутністю згоди співвласника ОСОБА_2.

Позивачі, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ч. 2 ст.64 ЖК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просили у суді першої інстанції усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користуватися належним їй на праві спільної часткової власності будинком АДРЕСА_1 та надати право ОСОБА_4 на реєстрацію його місця проживання за вищевказаною адресою без згоди співвласника ОСОБА_2 в Мукачівському МВ ГУ ДМС України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_3 права користування належним їй на праві спільної часткової власності майном, а саме: 5/6 частини будинку АДРЕСА_1, надано ОСОБА_4 право на реєстрацію в будинку АДРЕСА_1 без згоди співвласника ОСОБА_2.

Відповідач не погодилась з рішенням суду першої інстанції та оскаржила його в апеляційному порядку. При цьому, у своїй апеляційній скарзі вона зазначає про те, що місцевим судом при прийнятті наведеного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, зважаючи на те що вона просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу за відсутності позивачів та представника третьої особи , оскільки вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи зазначений вище позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 належить право спільної часткової власності 5/6 частини будинку АДРЕСА_1, надав право на реєстрацію у цьому будинку її чоловіка ОСОБА_4 з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, без згоди співвласника ОСОБА_2.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлені наступні факти.

Позивачка ОСОБА_3 являється власником 5/6 частин будинку АДРЕСА_1, власником іншої частини у розмірі 1/6 частки цього будинку являється ОСОБА_2.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1980 року, з моменту укладення шлюбу відповідачі проживають в АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_3 за цією адресою зареєстрована.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Мукачівського міського відділу державної міграційної служби з проханням зареєструвати місце проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що він з 7 лютого 2013 року знявся з реєстраційного обліку.

10 вересня 2014 року Мукачівським МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_4 у реєстрації в будинку АДРЕСА_1 відмовлено з мотивів відсутності згоди на вчинення такої від співвласниці ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном.

У п.4 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що місце проживання це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

У п.6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач ОСОБА_4 не являється громадянином України, а є громадянином іншої держави, а також те, що наданий йому паспорт є недійсним, незаконно відмовлено у задоволенні клопотання у зупиненні даної справи, до вирішення іншої справи про реальний поділ будинку, спірна реєстрація позивача повинна буде проводитися після реального поділу будинку, не ґрунтується на положеннях Закону і не мають правого значення щодо предмету спору і підлягають відхиленню з наступних міркувань.

Із письмового повідомлення №3670 від 10 вересня 2014 року Мукачівського міського відділу ГУ ДМС України відомо, що позивач відповідно до п.2.2 наказу МВС України №1077 від 22 листопада 2012 року, надав письмову заяву та необхідні документи для реєстрації місця проживання до відповідних органів, і йому було відмолено з підстав не надання письмової згоди відповідача на реєстрацію у зазначеному будинку.

За таких обставин, суд першої інстанції, у відповідності до положень ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України , частини 2 ст.64 ЖК України та частини 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", дійшов до правильного висновку , що позивачка, як співвласник даного будинковолодіння, вправі надавати право для проживання та реєстрації позивачеві ОСОБА_4, як чоловікові із яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбові без письмової згоди іншого співвласника .

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: