Справа № 645/1466/15-ц
Провадження № 2/645/1058/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 травня 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

при секретарі судового засідання Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за первісним позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

та за зустрічним позовом:

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позов мотивований тим, що на підставі рішення виконкому Фрунзенської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, ОСОБА_3 виданий ордер № 041055 на сім'ю з трьох осіб на право заняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16 грудня 2014 року власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі у грудні 1991 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4. Позивач наголосила, що на підставі ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після померлих батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є вона - їх дочка ОСОБА_1, та їх син (брат позивача) ОСОБА_2. Крім того, позивач вказала, що оскільки ОСОБА_2 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

24 квітня 2015 року приватний нотаріус ХМНО Водяницька О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на вказану квартиру.

Посилаючись на те, що згідно з нормами законодавства спадкодавець, який повністю вніс пайовий внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проживав разом з батьками: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі та зареєстрований за цією адресою починаючи з 04.06.1993 року та по теперішній час, що підтверджується довідкою ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року, а також відповідною відміткою у паспорті. Із заявами про відмову від спадщини позивач за зустрічним позовом до нотаріальної контори не звертався, у зв'язку з чим він, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

У судовому засіданні позивач підтримала первісний позов в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, викладені у зустрічному позові та просив суд його задовольнити. Первісний позов визнав частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 19 лютого 1994 року Харківським міським відділом запису актів громадянського стану, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 2861 (а.с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданого 18 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, про що зроблено актовий запис № 8841 (а.с. 7, 60).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, повторно виданого 05 серпня 1994 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 1392. Батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно актового запису та повного витягу про шлюб № 630 від 12.03.1986 року громадян ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану за № 31942074, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 69, 70-71). Після розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 прізвище дружини залишилось ОСОБА_1 (а.с. 69, 70-71, 11).

Таким чином, позивач за первісним позовом є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 25 лютого 1976 року Палацом новонароджених м. Харкова, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2. Про що зроблено відповідний актовий запис № 2082. Батьками ОСОБА_2 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 35).

Таким чином, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Враховуючи, що батько позивача та відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Фрунзенської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, ОСОБА_3 виданий ордер № 041055 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_3 (член ЖБК), ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_2 (син) на право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16.12.2014 року, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1, та був членом ЖК «Екран-9» і власником вищевказаної квартири. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі 21 грудня 1991 року (останній внесок) (а.с. 13, 82).

З положень ст. 100 ЦК України (в редакції 1963 року), якій діяв на час набуття права власності, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Відповідно до ст. 15 Закону УРСР «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» ( зі змінами і доповненнями) згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайових внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що згідно з актовим записом про шлюб № 587 від 25.07.1968 року та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 16.09.2014 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб 25.07.1968 року, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с. 74, 75-76).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що внесення пайових внесків за квартиру (з 08.01.1986 року по 24.12.1991 року) було здійснено ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно із ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Доказів того, що між власниками спірної квартири мала місце домовленість щодо розміру належних кожному з них часток, суду не надано.

Вимоги про визначення часток ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі ані позивачем за первісним позовом, ані позивачем за зустрічним позовом не заявлено.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є один з подружжя, діти, батьки померлого.

У відповідності зі ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) спадщина може бути прийнята спадкоємцями протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, або шляхом фактичного вступу успадкування.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину стає власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1 (донька) та ОСОБА_2 (син).

Згідно з Довідкою про прописку № 530, виданою ОЖК «Екран» 12.09.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 (з 10.06.1987 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3), та ОСОБА_2 (син) (а.с. 78). Відповідно до Довідки ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року за адресою: АДРЕСА_1, з 04.06.1993 року зареєстрований та проживає ОСОБА_2 (один) (а.с. 36).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, у спірній квартирі були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини в порядку ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) після померлого ОСОБА_3 його донькою ОСОБА_1.

Порядок здійснення права на спадкування щодо спадщини, яка відкрилась після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Зі спадкової справи № 16/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дубкової О.В. звернулась донька померлої - ОСОБА_1. У заяві ОСОБА_1 вказала, що після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, що складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, спадкоємцем на яку є вона та син померлої ОСОБА_2 (а.с. 83).

Згідно з листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дубкової О.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину вих. № 16/02-14 від 19.02.2015 року, у відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (із змінами та доповненнями), для підтвердження складу спадкового майна, а саме: належності спадкодавцю об'єкта нерухомості, що є майном, яке підлягає реєстрації, спадкоємець повинен надати нотаріусу відповідний правовстановлюючий документ. Оскільки правовстановлюючий документ на зазначене нерухоме майно не наданий, а отже відсутній один з документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, то на підставі підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II вищезазначеного Порядку, питання щодо оформлення спадкових прав у таких випадках вирішується спадкоємцями у судовому порядку (а.с. 84).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, а, як зазначив останній, прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року, а також відповідною відміткою у паспорті про зареєстроване місце проживання, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Разом з тим, ані позивачем за первісним позовом, ані позивачем з зустрічним позовом не конкретизовано та не визначено спадкової маси, що входить до спадкового майна кожного зі спадкодавців, а саме ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Втім, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позивачами первісних та зустрічних позовних вимог, позбавлений можливості вирішити питання щодо обсягу спадкової маси кожного зі спадкодавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимог і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Сторонами у справі не було ініційовано клопотання про витребування копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо визначення спадкової маси, що входить до складу спадкового майна кожного зі спадкоємців.

Таким чином, в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач за первісним позовом посилалась в обгрунтування позовних вимог про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також на які позивач за зустрічним позовом посилався в обгрунтування позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позову у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

У зв'язку із відмовою в задоволенні первісного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача за первісним позовом.

У зв'язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 43,92 кв. м., загальною площею 64,7 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.