Справа № 161/6078/15-ц
Провадження № 2/161/2329/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гринь О.М.,

при секретарі Пилипюк Л.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 1996 році позивачем та його батьком ОСОБА_3, як підприємцями був установлений металевий контейнер № 470 для роздрібної торгівлі промтоварами на території Центрального господарського ринку, за адресою: м. Луцьк, вул. Глушець, 1.

10 грудня 1997 року між позивачем та Луцьким госпрозрахунковим ринком в особі директора ОСОБА_4 було укладено договір оренди торгових площ № 318, згідно якого позивач прийняв в оренду торгову площу в розмірі 6,4 кв.м. під металевий контейнер.

В 2002 році економічні обставини змусили позивача змінити асортимент товару і металевий контейнер було зачинено. Вказаний металевий контейнер, який був заповнений товаром, поставлений на господарський двір ринку, а на його місце поставлений металевий контейнер № 45.

Надалі, за клопотанням Першого заступника міської ради та дозволом Генерального директора обєднання ринків, була проведена заява про представлення позивачу відпустки у звязку із незадовільним станом здоровя та з збереженням торгового місця і звільнення позивача від орендної плати на період лікування.

Торгівельною діяльністю з контейнеру № 45 до 2003 року займалась громадянка ОСОБА_5, яка була зареєстрована підприємцем у відділі розвитку підприємництва Луцького міськвиконкому.

До серпня 2011 року металевий контейнер № 470 знаходився на господарському дворі Центрального ринку. Проте, в кінці серпня 2011 року зі слів співробітників ринку, по вказівці тоді призначеного на посаду директора ОСОБА_2 контейнер без відома позивача був зававантажений на автомобіль ГАЗ-53 і вивезений в невідомому напрямку. Про намір чи можливість вивезти металевий контейнер ні адміністрація ринку, ні ОСОБА_2 позивача не повідомляли, крім того не надав останньому будь-яких пояснень чи документів на підставі чого це було зроблено.

Вартість даного контейнера становить 1 000 доларів США, крім того у ньому знаходився товар (технічне приладдя) на суму 5 000 доларів США на період 2011 року. Таким чином внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6 000 доларів США.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 доларів США, що на момент подання позову становить 140 880 гривень відшкодування майнової шкоди та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію завданою моральною шкодою у сумі 100 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та письмових доповненнях до позовної заяви. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення в яких в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що в 1996 році ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_3, як підприємцями був установлений металевий контейнер № 470 для роздрібної торгівлі промтоварами на території Центрального господарського ринку, за адресою: м. Луцьк, вул. Глушець, 1.

10 грудня 1997 року між ОСОБА_1 та Луцьким госпрозрахунковим ринком в особі директора ОСОБА_4 було укладено договір оренди торгових площ № 318, згідно якого позивач прийняв в оренду торгову площу в розмірі 6,4 кв.м. під металевий контейнер терміном на один рік (а.с. 7).

З копії заяви ОСОБА_3 до голови міської ради ОСОБА_6 наявної в матеріалах справи про звільнення від оплати послуг та збору за торгову точку на Луцькому господарському ринку вбачається, що ОСОБА_6 розписав дану заяву на ОСОБА_4 з поміткою прошу вирішити позитивно (а.с. 9).

Крім того в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 генеральному директору обєднання ринків ОСОБА_4 з проханням збереження торгового місця і звільнення від орендної плати на період лікування в звязку з незадовільним станом здоровя (а.с. 9 зв.).

Відповідно до ст. 937 ЦК України Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Позивачем не надано будь-яких документів на підтвердження укладення договору зберігання контейнера між ним та адміністрацією ринку саме на господарському дворі ринку, посилання позивача на заяви до міського голови та генерального директора обєднання ринків не доводять укладення договору зберігання.

Крім того, з постанови про закриття кримінального провадження від 26.09.2014 року вбачається, що в діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення, відсутні будь-які підстави для знаходження (зберігання) контейнера на території ринку відсутні докази які б свідчили про наявність будь-яких матеріальних цінностей в контейнері.

Враховуючи наведені обставини, вимога позивача про відшкодування майнової шкоди не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивач, як на підставу спричинення моральної шкоди посилається на обставини, що йому завдані моральні страждання та стрес, який призвів до виникнення у позивач нових хвороб, не повязаних з його попередніми діагнозтованими захворюваннями.

Оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними ОСОБА_1, а тому не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 208, ст.ст. 936-955 ЦК України, ст.23 ЦК України, Постанови Верховного Суду України N4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.