АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Генеральна прокуратура України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5803/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Генеральна прокуратура України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в справі за його заявою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України з метою отримання довідки про відсутність судимостей, проте, 25 грудня 2014 року отримав витяг з реєстру №288-19122014/200, згідно якого віє є особою, якій 19 липня 2012 року Генеральною прокуратурою України пред'являлося обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, кримінальна справа № 11049-1-1-2012/003559 від 13 липня 2012 року.

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про встановлення факту, що йому 19 липня 2012 року Генеральною прокуратурою України не пред'являлося обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, кримінальна справа № 11049-1-1-2012/003559 від 13 липня 2012 року.

09 лютого 2015 року судом було відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1

Колегія судів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Чинним законодавством не передбачено можливості встановлення факту того, що особі не пред'являлося обвинувачення у скоєнні злочину в порядку окремого провадження, а також не передбачено, що даний факт може підтверджуватися рішенням суду.

Питання пред'явлення обвинувачень, а також ведення реєстру єдиного обліку злочинів і осіб, які їх учинили, віднесено до компетенції правоохоронних органів. Якщо особа не погоджується з рішеннями, діями або бездіяльністю відповідних органів, вона вправі оскаржити їх у встановленому Законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують викладені в ухвалі висновки, у зв'язку з чим підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко