У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 07 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельиа Банк» (далі-ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» 22 серпня 2008 року. В обґрунтування позову зазначив, що він з кредитодавцем не укладав договір та не підписував його. На підставі статей 203, 215, 216 та 155 ЦК України просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та застави № 0, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» 22 серпня 2008 року. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову виходив з того, що оспорюваний договір укладений у письмовій формі і підписаний сторонами ( позивачем та відповідачем), а тому правових підстав визнавати договір недійсним з підстав ч. 4 ст. 203, ст. 208 ЦК України, як просив позивач в своєму позові, не має. ОСОБА_4 та його представник погодилися на проведення заочного розгляду справи, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в суді першої інстанції не заявляли. Крім того, встановлено, і не оспорюється позивачем, що додаткові угоди № 1 від 23 грудня 2009 року щодо дострокового розірвання забезпечення за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, додаткову угоду № 2 від 24 лютого 2009 року та додатку № 1. Підписи на цих додаткових угодах стоять ОСОБА_4, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, яка була призначена судом апеляційної інстанції. Згідно даних документів Банком на виконання кредитного договору з поточного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця були передані кошти за придбаний товар. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 не заперечував укладення з Банком кредитного договору на придбання автомобіля, що підписував кредитний договір, але в іншій редакції. Проте не надав копію кредитного договору, на який посилається. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений статтею 61 цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, погодився з висновками суду першої інстанції. З висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року, відхилити. Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2015 року у залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: О.В. Попович В.М. Коротун А.В. Маляренко
й