Справа № 521/1059/14-ц
Провадження 2/521/2146/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

при секретарі Торжинської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Одеська товарна біржа, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Одеська товарна біржа, про визнання права власності.

Як вказувала позивачка, у період шлюбу зі ОСОБА_5 вони та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_2, та ОСОБА_3 проживали в приватизованій 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 3-7255 від 21.11.1995р. Таким чином, позивачі та відповідач на підставі приватизації безоплатно придбали по 1/4 частини вказаної квартири, яка є приватною власністю кожного. У звязку з погіршенням стосунків між позивачкою та відповідачем 30.11.1995р. сторони продали вказану трьохкімнатну квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 11458 нерухомого майна і кожний з них отримав гроші за належну 1/4 частку квартири. Позивачка вказує, що в той же день, вона діюча від свого імені і від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3, придбала у ОСОБА_6 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договору № 11412 купівлі-продажу нерухомого майна, а її чоловік ОСОБА_5 придбав для себе 1-ну кімнатну квартиру АДРЕСА_3. Таким чином, частка квартири АДРЕСА_4, яка була придбана позивачкою в період шлюбу за договором купівлі-продажу № 11214 від 30.11.1995р., є її особистою власністю, а квартира АДРЕСА_5 є приватною власністю її чоловіка. У 1996р. право власності на квартиру АДРЕСА_6 було зареєстровано за позивачкою ОСОБА_7, і її дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ». Тобто вказана квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності. Позивачка вказує, що при укладені вказаного договору купівлі-продажу між позивачами була відсутня домовленість про визначення розміру часток у квартирі, тому квартира належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 частки кожному. Крім того, в теперішній час позивачі виявили відсутність у них оригіналу договору купівлі-продажу № 11412 від 30.11.1995р. на квартиру АДРЕСА_7.

Посилаючись на викладене, після уточнення позовних вимог позивачі просили визнати за ними право приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 43,7 кв.м., жилою площею 19,5 кв.м. в рівних частках, тобто по 1/3 за кожним; визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_8, яка була придбана ОСОБА_1 в період шлюбу зі ОСОБА_5, особистою приватною власністю ОСОБА_1

Позивачі підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, справу слухати у їх відсутності про що надали письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позовних вимог, просила справу слухати у його відсутності про що надав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа Одеська товарна біржа в судове засідання не зявилися, сповіщені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 10.12.1977р. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 14.01.2003р. Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м.Одеси, актова запис № 136, вказаний шлюб між сторонами було розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що у звязку з погіршенням стосунків між чоловіком та дружиною, сторони домовилися продати трьохкімнатну квартиру в якій проживали сторони з дітьми.

30.11.1995р. сторони продали їх трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_9 на підставі договору купівлі-продажу № 11458 нерухомого майна і кожний з них отримав гроші за належну 1/4 частку квартири.

В той же день позивачка ОСОБА_1, діюча від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, та ОСОБА_3, придбала у ОСОБА_4 двох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договору № 11412 купівлі-продажу нерухомого майна, а її чоловік ОСОБА_8 придбав для себе однокімнатну квартиру АДРЕСА_10.

Згідно до відповіді на запит суду з КП «БТІ» ОМР від 20.04.2015р. вбачається, що станом на 31.12.2012р. квартира АДРЕСА_11 зареєстрована за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі договору № 11412 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 30.11.1995р., зареєстровано 06.02.1996р. в кн. 134 пр стор 185 р.№259.

Позивачі після придбання зазначеної квартири зареєструвала своє право власності в ОМБТІ та РОН.

Однак вказаний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на той час цього не вимагалося.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до вимог ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, сторонами не оспорювався, а тому він повинен бути визнаний дійсним.

Відповідно до ст.658 ЦК України право на продажу товару, крім випадків примусового продажу або інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

В даному випадку 30.11.1995р. на момент укладення договору купівлі-продажу відповідачка ОСОБА_4 була власником цієї квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу від 30.11.1995р.

На підставі ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з моменту передання відповідачкою ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_6 позивачам, у останніх виникло право власності на зазначену квартиру.

Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність», діючого на час виникнення між сторонами правовідносин, наймач житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду і члени його сім»ї мають право набути у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

У пункті 5 Договору купівлі-продажу № 11412 від 30.11.1995р. вказано, що квартира АДРЕСА_6 належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 буз зазначення виду права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, яке знаходиться у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки в праві спільної часткової власності вважаться рівними, якщо інше на встановлено за домовленістю співвласників або законом.

При укладенні договору купівлі-продажу між позивачами була відсутня домовленість про визначення розміру часток у квартирі, тому квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 частки кожному.

Позивачі виявили відсутність у них оригіналу договору купівлі-продажу №11412 від 30.11.1995р. на квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, що суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.

Керуючись 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 220, 334, 355, 357, 392, 638, 658, ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Одеська товарна біржа, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 43,7 кв.м., жилою площею 19,5 кв.м. в рівних частках, тобто по 1/3 за кожним.

Визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_8, яка була придбана ОСОБА_1 в період шлюбу зі ОСОБА_5, особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН