Справа № 442/4899/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/2109/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року у позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що дане рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвати договір. Крім того, оскаржувані договори та їх додатки не містять жодних умов, які б безсумнівно, передбачали захист прав та інтересів позивача у разі не отримання ним бажаної послуги і жодних гарантій лізингоодержувачу на придбання відповідачем обладнання чи устаткування. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності, оскільки наявних матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у відсутності сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору лізингу. Так само чинним законодавством не передбачено наявність у такому договорі умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для таких договорів. Оскільки вказані договори були спрямовані на набуття цивільних прав і обов'язків сторін і їх волевиявлення було вільним, а відтак відсутні підстави для визнання цих договорів недійсними. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ""Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 009880, Відповідно до п.1.1. предметом Договору є трактор Кені 440, з додатками №1-3, які містять графік сплати першого, другого лізингових платежів, специфікації, всі три додатки підписані сторонами і є відповідно до п. 8.1 Договору невід'ємними його частинами, (а.с.32-34).

Крім того, 05.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ""Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 009866. Відповідно до п.1.1. предметом Договору є трактор Беларус 1021, з додатками №1-3, які містять графік сплати першого, другого лізингових платежів, специфікації, всі три додатки підписані сторонами і є відповідно до п. 8.1 Договору невід'ємними його частинами, (а.с.35-44).

Пунктами 1.7., 1.8. таких Договорів передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з момен ту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договору, та розрахований по формулі, визначеній в п.8.2.2. договору.

Так, згідно квитанції 4467.127.1, від 05.06.2014 року Полтавського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" ТзОВ "Лізингова Компанія "Автофінанс" ОСОБА_2 сплачено 29000 грн. за ЗО ЗГ. Угоди №009880; 290 грн. як комісія з платника ОСОБА_2 (квитанція №4467.127.2. від 05.06.2014 року Полтавського ГРУ ПАТ КБ ""Приватбанк"") та 7300 грн. КЗО згідно угоди №009880 та 73 гри. комісії (квитанція від 05.06.2014 року №2 відділення №346, АТ ""ІМЕКСБАНК"") (а.с.24).

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.1,2 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 року № 723/97-ВР, фінансовий лізинг (далі-лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі-договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) ( ст.1). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу ( ст.2 ).

Згідно ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм ( оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом ( параграф 6 глави 58 ) та законом.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору у з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, слід дійти висновку, що договір №009880 з додатками від 05.06.2014 року та договір фінансового лізингу №009866 від 05.06.2014 року, що є предметом спору, були укладені з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору з урахуванням особливостей Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.806 ЦК України. Зважаючи на те, що позивач підписав і отримав примірники договорів та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цих договорах, умови та порядок їх виконання, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договорів та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угод й додатків до неї (п.п.14.8.,14.9., 14.10), а тому твердження ОСОБА_2 щодо його обману з боку лізингодавця, при укладенні даних договорів та про несправедливість умов цих договорів є безпідставними, нічим не підтверджені та суперечать матеріалам справи і змісту самих договорів.

Обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги посиланням на те, що при укладенні оспорюваних договорів не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми не заслуговують на увагу.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 799 ЦК України, на яку посилається позивач та апелянт, передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому його норми регулюють правовідносини, які передують тим, що виникають із договору лізингу, а тому ст.799 ЦК в даному випадку застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені, як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, у цих правовідносинах є спеціальний закон - Закон України "Про фінансовий лізинг".

Тобто, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України "Про фінансовий лізинг" та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Самим же договором такий порядок його оформлення не передбачено.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені договори лізингу нотаріальному посвідченню не підлягає, є правильним, а тому наступають наслідки, передбачені умовами цих договорів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства, яке регулює правовідносини фінансового лізингу, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

С.А. Шашкіна