АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3716/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 623/5570/14-ц Вергун І.В.
Категорія:спадкові Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Костенкко Т.М.,

Крилової Т.Г.,

за участю секретаря: Галушко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ізюмської міської ради, третя особа : Ізюмська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину спадщини в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА :

23 грудня 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив визнати за ним як спадкоємцем за законом, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2.

Як на підставу вказаних вимог посилавсь на те, що його матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями , розташованого по АДРЕСА_1, який вона за життя заповідала своєму чоловіку, а його батьку-ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що після смерті матері, його батько у встановлений законом шестимісячний строк звернувсь з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач також зазначає, що його батьку ОСОБА_7 також на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 та спадкоємцями даного спадкового майна за законом є він та його брат-відповідач ОСОБА_4.

Як на підставу звернення у суд з зазначеним позовом позивач , з посиланням на вимоги ст. ст. 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1221, ч.2 ст.1225, ст.1261 ЦК України зазначає, що після смерті батька він звернувсь до Ізюмської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину вказаного нерухомого майна йому було відмовлено у зв»язку з відсутністю правоустановчих документів на вказані житлові будинки з надвірними будівлями ( а.с.2-3).

10 березня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги та посилаючись на вказані обставини, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а саме : житловий будинок літ. А-1ж, прибудови літ. а, а-1, сараї літ. Б,Е.Д., погріби літ. Г, Ж., вбиральню літ. З ворота № 1,2 та колодязь № 3 та на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, а саме : Житловий будинок літ. А-1, П/п- цокольний поверх, а -тамбур, Б-літню кухню, В, Д - сараї, Г-вбиральню, № 1,№2 паркан, ворота, К-колодязь ( а.с.83-84).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково. Суд визнав за ним право власності в порядку спадкування за законом, на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що складається з житлового будинку літ. А-1 площею 95, 6 кв.м., П/д - цокольного поверху площею 95,6 кв.м., тамбуру площею 4, 5 кв.м., а-1 ганку площею 2,5 кв.м., Б-літньої кухні площею 9, 3 кв.м., В-сараю площею 15,8 кв.м., Д - сараю площею 7,8 кв.м., Г-вбиральні площею 1.0 кв.м., паркану № 1, воріт № 2, К-колодязю та вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Додатковим рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 червня 2015 року , доповнено резолютивну частину рішення від 31 березня 2015 року та відмовлено ОСОБА_3 у визнанні права власності відносно домоволодіння АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду від 31 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, не з»ясував думку відповідача щодо уточнених ним позовних вимог та вважає безпідставним висновок суду щодо відмови йому в задоволенні позовних в цій частині з підстав наявності його права на звернення до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не позбавлений можливості отримати таке свідоцтво в нотаріальній контрі.

Згідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчить позовна та уточнена позовна заява позивача, підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, а саме : житлового будинку літ. А-1ж, прибудов літ. а, а-1, сараїв літ. Б,Е,Д., погрібу літ. Г,Ж., вбиральні літ. З воріт № 1,2 та колодязю № 3, він зазначає на відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно у зв»язку з відсутністю правоустановчих документів на нього ( а.с. 2-3, 83-84).

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач у встановленому законом порядку та строки прийняв спадщину як після смерті матері, так і після смерті батька, звернувшись з заявами про прийняття спадщини до Ізюмської державної нотаріальної контори ( а.с.42-52).

Матеріали справи також свідчать про те, що 2/3 частини зазначеного домоволодіння належить на праві власності матері позивача ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 27.02.2008 року та реєстрації такого права власності 18.03.2008 року Ізюмським бюро технічної інвентаризації ( а.с.78-79 ).

Як свідчить вказане свідоцтво, на час його видачі спадкове майно складалось з 2/3 частин житлового будинку літ. А-1 загальною площею 58, 1 кв.м., житловою площею - 37, 9 кв.м. та надвірних будівель сараїв літ. Б,Е,Д., погріба літ. Г,Ж., вбиральні літ. З воріт № 1,2 та колодязя № 3.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якого є нерухоме майно, зобов»язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В пункті 23 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування » зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Звертаючись до суду з позовом в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та посилаючись як на підставу своїх вимог, на відмову нотаріуса у видачі такого свідоцтва у зв»язку з відсутністю на нього правоустановчих документів, при їх наявності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про відмову нотаріуса у вчиненні вказаних нотаріальних дій та в матеріалах справи наявна тільки відповідь Ізюмської державної нотаріальної контори щодо неможливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_7, у зв»язку з відсутністю правоустановчого документу на житловий будинок на його ім»я ( тобто на житловий будинок по АДРЕСА_2) ( а.с.26).

Між тим, як свідчить технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, 1/3 його частини належить ОСОБА_9 (а.с.21), тобто вказаний житловий будинок є спільною частковою власністю спадкодавця та ОСОБА_9 ( ст. 356 ЦК України).

Згідно до вимог ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Як свідчить зазначений вище технічний паспорт, у 2008 році, тобто після отримання ОСОБА_5 зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.78) до вказаного житлового будинку були прибудовані прибудова літ. «а» площею 18, 6 кв.м., прибудова літа «а 1», площею 0,5 кв.м. та тамбур літ. «а-2» площею 2,2 кв.м.( а.с.21-25).

При цьому , матеріали справи не містять будь-яких доказів які б підтверджували, що як спадкодавець ОСОБА_5, так і співвласник 1/3 частини вказаного житлового будинку ОСОБА_10 у встановленому законом порядку набули право власності на вказані прибудови та вони не є самочинним будівництвом (частини 1 та 2 ст. 376 ЦК України) , а також доказів щодо відсутності між співвласниками вказаного житлового будинку з надвірними будівлями спору щодо набуття права власності на зазначені прибудови.

Згідно до частини 1 статті 15, пункту 1 частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та способом захисту такого цивільного права , зокрема є визнання права.

Між тим, позовна заява позивача не мітить будь-яких вимог та підстав щодо захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права на 1/3 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог (ч.1 ст. 11 ЦПК України), суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених вище підстав.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що складається з житлового будинку літ. А-1 площею 95, 6 кв.м., П/д - цокольного поверху площею 95,6 кв.м., тамбуру площею 4, 5 кв.м., а-1 ганку площею 2,5 кв.м., Б-літньої кухні площею 9, 3 кв.м., В-сараю площею 15,8 кв.м., Д-сараю площею 7,8 кв.м., Г-вбиральні площею 1.0 кв.м., паркану № 1, воріт № 2, К-колодязю, сторонами в апеляційному порядку не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України, його законність і обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 308. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :