Ухвала

іменем україни

28 серпня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Євтушенко О.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року,

в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», про визнання недійсною окремої умови договору та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 червня

2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

До касаційної скарги представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 додано заяву в якій скаржник просить поновити строк на оскарження вказаних судових рішень, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України у разі пропущення встановленого законом строку на касаційне оскарження з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску є поважними.

Однак, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний пункт договору добровільного страхування не суперечить Правилам добровільного страхування наземних транспортних засобів та положенням Закону України «Про страхування».

Положенням ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем було порушено п. 12.1.14 договору добровільного страхування - під час викрадення автомобіля в салоні знаходилось свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки при укладенні договору не було порушено чинне законодавство.

З матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 325, 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», про визнання недійсною окремої умови договору та стягнення страхового відшкодування, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: О.І. Євтушенко