АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/996/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Савенко В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Фетісової Т. Л.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Пономарьова Ігоря Олексійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим ,-

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 06 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 490058321, згідно якого банк надав кредитні кошти в розмірі 10316,83 дол. США строком до 06 березня 2013 року.

Згідно умов вказаного договору позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

06 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 490058321-П, відповідно якого ОСОБА_7 поручилася за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.

ПАТ «Альфа-Банк» вказує у позові, що у порушення умов договору, позичальник ОСОБА_8 своїх зобов'язань належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10 лютого 2014 року має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 8124,40 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 69286,51 грн.; за відсотками - 4501,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 38390,20 грн.; розмір неустойки становить - пеня - 129069,33 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1100729,06 грн. В зв'язку з цим ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з даним позовом та просило стягнути із поручителя ОСОБА_7 на користь банку заборгованість в розмірі 495866,90 грн., а саме: за кредитом - 69286,51 грн.; по відсотках - 38390,20 грн.; пеня - 388190,19 грн. та судовий збір у сумі 3654 грн.

18 листопада 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що відповідно до договору поруки № 490058321-П від 06 березня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Альфа-Банк», вона виступає поручителем і зобов'язалася солідарно з боржником ОСОБА_8 відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_7 вважає, що на момент звернення ПАТ «Альфа-Банк» до неї з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, договір поруки втратив свою чинність, і є припиненим. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умовами договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язань перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено. Крім того, договір поруки укладався 06 березня 2008 року, в той час, як за умовами договору строк був не встановлений, а тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, він має тривалість один рік, який закінчився 06 березня 2009 року, а позовна заява була подана до суду 17 лютого 2014 року. Тому ОСОБА_7 звернулася до суду з даною зустрічною позовною заявою та просила визнати умови договору поруки № 490058321-П від 06 березня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Альфа-Банк» - припиненими.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2014 року об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим зі справою за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано умови договору поруки № 490058321-П від 06 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_7 припиненою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Альфа-Банк» - Пономарьов І.О. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 задоволенні зустрічного позову та задовольнити позов ПАТ «Альфа-Банк», а саме: стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість - 495866,90 грн., а саме: за кредитним договором - 69286,51 грн.; по відсотках - 38390,20 грн.; пеня - 388190,19 грн. та судовий збір у сумі 3654 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, яка з'явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ПАТ «Альфа-Банк» - Пономарьова І.О. підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог по основному та зустрічному позовах, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненим, та відмовляючи у задоволенні первісного позову банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договорі поруки не встановлено.

Суд першої інстанції послався, що договір поруки укладений 06 березня 2008 року, в той час як за умовами договору строк був не встановлений, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, він має тривалість один рік. Рік з моменту укладання договору поруки закінчився 06 березня 2009 року. Судом встановлено, що на момент пред'явлення позовної заяви, строк дії договору поруки вже скінчився, а тому слід вважати договір поруки припиненим.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи, що висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 06 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 490058321, згідно якого ОСОБА_8 отримав кредит в розмірі 10316,83 дол. США під 14,5 % річних з датою остаточного повернення кредиту 06 березня 2013 року.

06 березня 2008 року між ОСОБА_7 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 490058321-П, згідно якого поручитель ОСОБА_7 поручилася за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору, а саме: повернути банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 06 березня 2013 року; щомісяця сплачувати проценти; у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору; сплатити неустойку (пеню, штраф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором.

Згідно даних свідоцтва про смерть позичальник ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

ПАТ «Альфа-Банк», звертаючись 26 лютого 2014 року до суду із позовом про стягнення коштів з поручителя, посилалося на те, що у порушення умов договору, позичальник ОСОБА_8 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10 лютого 2014 року має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 495866,90 грн., а саме: за кредитом - 69286,51 грн.; по відсотках - 38390,20 грн.; пеня - 388190,19 грн.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, передбачений ч. 1 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

В свою чергу ОСОБА_7, звертаючись із зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки припиненим, вважає, що договір поруки втратив свою чинність, і є припиненим, оскільки в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умовами договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язань перед банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Договір поруки укладався 06 березня 2008 року, в той час як за умовами договору, строк був не встановлений, а тому вказує ОСОБА_7, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, він має тривалість один рік, який закінчився 06 березня 2009 року, а позовна заява була подана до суду 17 лютого 2014 року.

Однак, такі посилання відповідача ОСОБА_7 є помилковими, такими що не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 360 - 7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України викладена в постанові ВС України від 17 вересня 2014 року (справа № 6- 53 цс 14).

В даній правовій позиції зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає , що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції не враховано, а тому висновки суду не ґрунтуються на законі.

Як вбачається із спірного договору поруки, у ньому не встановлено строку припинення поруки. В свою чергу, із кредитного договору вбачається, що строк виконання основного зобов'язання - 06 березня 2013 року, тоді як вимогу про повернення кредиту від 10 лютого 2014 року (вих. № 10761-102 б/б) ОСОБА_8 та ОСОБА_7, банком, було направлено -11 лютого 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про отримання вказаної претензії поручителем.

Під час розгляду справи встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» не зверталося до суду з позовом до боржника ОСОБА_8 із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів.

Непред'явлення банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов'язанням.

За таких обставин, звернення до суду до поручителя після спливу, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови у позові в зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що порука припинилась, тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості по кредиту з відповідача - поручителя задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що невиконання позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, банк вправі вимагати стягнення з відповідача ОСОБА_7 заборгованості по кредиту, оскільки кредитор не звертався з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Також колегія суддів вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з підстав викладених в позові, оскільки порука є припиненою з підстав викладених вище в рішенні колегії суддів апеляційного суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ПАТ «Альфа-Банк» - Пономарьова І.О. підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні як основного позову банку про стягнення заборгованості, так і зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Пономарьова Ігоря Олексійовича - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні зустрічного позову до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :