Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Національного природного парку «Білобережжя Святослава» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за касаційною скаргою Національного природного парку «Білобережжя Святослава» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати наказ директора Національного природного парку «Білобережжя Святослава» (далі - НПП «Білобережжя Святослава») від 5 червня 2014 про його звільнення; поновити його на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава»; стягнути з НПП «Білобережжя Святослава» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 2 875,20 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на

6 листопада 2014 року в сумі 12 219,60 грн та 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з НПП «Білобережжя Святослава» понесені ним документально підтвердженні судові витрати на загальну суму 4 046 грн.

Позов мотивував тим, що з грудня 2013 року він працював на посаді начальника Покровсько - Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава». Загальними зборами працівників відділення, проведеними 14 квітня

2014 року, його було призначено черговим по відділенню на вихідні дні, а саме 20 квітня 2014 року та 21 квітня 2014 року (неділя та понеділок після Великодня) із наданням днів відгулів - 24 та 25 квітня 2014 року, про що, згідно встановленому в НПП «Білобережжя Святослава» порядку було повідомлено адміністрацію. Жодних заперечень НПП «Білобережжя Святослава» позивач на це не отримував. Наказом директора НПП «Білобережжя Святослава» № 46-о від 5 червня 2014 року його було звільнено з посади за прогули 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року.

Вважав даний наказ незаконний, прийнятий зі створенням штучних підстав для звільнення, просив позов задовольнити.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого

2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення судового збору скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення

НПП «Білобережжя Святослава» з 5 червня 2014 року, скасовано наказ від

5 червня 2014 року про його звільнення, як такий, що не відповідає вимогам закону. Стягнуто з НПП «Білобережжя Святослава» на користь ОСОБА_3 20 054,20 грн середнього заробітку час вимушеного прогулу. Стягнуто з НПП «Білобережжя Святослава» на користь держави 730,80 грн судового збору. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що при звільненні позивача були порушені норми трудового законодавства, оскільки відсутність останнього на робочому місці 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року не є прогулом.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 працював на посаді начальника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава».

24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці, що сторонами не заперечується.

5 червня 2014 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації НПП «Білобережжя Святослава» надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за прогули 24 квітня 2014 року та 25 квітня

2014 року.

Наказом директора НПП «Білобережжя Святослава» від 5 червня 2014 року ОСОБА_3 звільнено за прогули, які мали місце 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 свої вимоги мотивував тим, що загальними зборами працівників відділення, проведеними

14 квітня 2014 року, його було призначено черговим по відділенню на вихідні дні, а саме 20 квітня 2014 року та 21 квітня 2014 року із наданням днів відгулів: 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року. Про встановлені дні чергування та відгулів, повідомив начальника відділу служби державної охорони ОСОБА_4, тобто діяв за звичаєм, що склався на підприємстві.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора НПП «Білобережжя Святослава» від 18 квітня 2014 року за згодою профспілкового комітету у вихідні дні: 19 квітня 2014 року, 20 квітня

2014 року та 21 квітня 2014 року були залучені працівники служби державної охорони. Позивач ОСОБА_3 у даному наказі відсутній.

За змістом ст. 71 КЗпП України, залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації і провадиться за письмовим наказом власника або уповноваженого ним органу.

Так, за змістом п. 1.2 Положення про Покровсько-Хуторське науково-дослідне природоохоронне відділення НПП «Білобережжя Святослава» (надалі - Положення), відділення є структурним підрозділом Парку.

Згідно з п. 4.1 Положення, організацію роботи та керівництво відділенням здійснює начальник відділення, який підпорядковується директору Парку.

Відповідно до п. 2 Посадової інструкції начальника природоохоронного науково-дослідного відділення, останній підпорядкований директору парку, а за його відсутності - заступнику директора парку.

За змістом Розділу VII Посадової інструкції, для виконання обов'язків та реалізації прав начальник відділення взаємодіє з начальником відділу науки, головним бухгалтером, провідним юрисконсультом, начальником господарського відділу, а з начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду лише з питань отримання інформації щодо складання актів та протоколів про правопорушення та надання актів та протоколів про правопорушення для реєстрації.

Відповідно до п. 3.18 Правил внутрішнього трудового розпорядку НПП «Білобережжя Святослава», затверджених зборами трудового колективу 10 травня 2012 року (Протокол №1) (надалі - Правила), чергування працівників на підприємстві у вихідні, святкові та неробочі дні провадиться тільки у виняткових випадках. Графік і тривалість чергування затверджуються роботодавцем за погодженням з профспілковим комітетом. Залучення працівників до чергування провадиться за письмовим наказом роботодавця, в якому зазначаються умови та порядок роботи в дні чергування.

Чергування у вихідні, святкові та неробочі дні компенсується наданням додаткового відпочинку тієї ж тривалості, що й чергування

(п. 3.21 Правил).

Відповідно до п. 3.23 Правил, вихід працівників на роботу в неробочий час, вихідні святкові та неробочі дні здійснюється в порядку, встановленому роботодавцем.

Таким чином, за відсутності наказу про чергування у святкові дні та з зазначенням конкретних днів відгулів, у позивача не було законних підстав для відпочинку 24 квітня 2014 року та 25 квітня 2014 року.

Із наведеного вбачається, що дії ОСОБА_3 не узгоджуються з Посадовою інструкції, Правилами внутрішнього трудового розпорядку НПП «Білобережжя Святослава», Положенням про науково-дослідне відділення парку та нормам трудового законодавства України.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з боку позивача дійсно мало місце використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів 24 квітня 2014 року та

25 квітня 2014 року, а ОСОБА_4, якого ОСОБА_3 повідомив про порядок чергування, не є уповноваженою особою для прийняття відповідних рішень.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що роботодавець довів законність, обґрунтованість і відповідність нормам КЗпП України прийняття оспореного позивачем наказу.

Факт допущення ОСОБА_3 прогулів 24 квітня 2014 року та

25 квітня 2014 року без поважних причин підтверджується сукупністю доказів.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального закону.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного природного парку «Білобережжя Святослава» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого

2015 року скасувати, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська