Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4434/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Кримської О.М.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИЛА :

17 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначав, що він є наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, квартира неприватизована. За вказаною адресою ОСОБА_3 мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 до 12.03.2014 року. У вказаний день ОСОБА_2 забрала свої речі з квартири, в тому числі і спільні речі подружжя та переїхала до своєї матері за адресою АДРЕСА_2. З цього часу вона не бажає мешкати разом з ОСОБА_3 в квартирі та не бажає вести спільне господарство.

Позивач вказував, що відповідач з березня 2014 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, її особистих речей в квартирі не має. Також відповідач не цікавиться спірним приміщенням, не поверталася до спірної квартири, більше шести місяців не проживає в квартирі без поважних причин, а тому позивач вважає, що відповідач втратила право користування спірною квартирою.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а також зняти її з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3. Вона постійно зареєстрована в квартирі та постійно в ній мешкала з дня вселення. У квартирі також зареєстрована дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка у 1998 році вийшла заміж і виїхала з квартири та оселилась для постійного проживання у свого чоловіка по АДРЕСА_4. З вказаного часу ОСОБА_4 в квартирі не проживає без поважних причин, її майна та речей в квартирі нема. Її діти також не зареєстровані та не проживають в спірній квартирі. Надалі ОСОБА_4 розірвала шлюб з чоловіком, так як стала жити з іншим чоловіком, з яким створила нову сім'ю. Позивач також вказувала, що місце фактичного проживання на цей час ОСОБА_2 невідоме, так як багато років вони не підтримували родинних відносин і не відвідували ОСОБА_4 за місцем її проживання. ОСОБА_4 не приймає участі в утриманні квартири, не слідкує за санітарно-технічним станом квартири, не приймає участі у поточних ремонтах квартири та в ремонтах наявного в квартирі обладнання, не користується квартирою за призначенням для особистого проживання та для проживання членів своєї родини.

В зустрічному позові позивач зазначає, що вони з чоловіком ніколи не створювали перешкод ОСОБА_4 у користуванні цією квартирою, ОСОБА_4 має ключі від вхідних дверей до квартири, а також вона має вільний доступ до квартири. Однак багато років ОСОБА_4 до квартири навіть не заходила. Не проживаючи у квартирі, ОСОБА_4 не знімається з реєстрації за вказаною адресою. У зв'язку з цим на неї нараховуються комунальні платежі, плата за газ, інші платежі, які сплачувати доводиться ОСОБА_2, через що вона має матеріальні збитки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 без поважних причин не проживає у квартирі з 1998 року, тобто більше, ніж шість місяців, позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_4 втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Крім того, реєстрація ОСОБА_4 в квартирі перешкоджає ОСОБА_2 в повній мірі володіти і користуватись квартирою, вселяти в неї інших осіб, при необхідності - приватизувати її, тобто обмежує її у здійсненні прав, передбачених житловим кодексом України та іншими законами України.

У зв'язку з зазначеним, ОСОБА_2 просила суд визнати ОСОБА_4такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а також зняти її з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Також ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та вселити її в цю квартиру, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду, ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на статтю 71 ЖК України, якою встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та на статтю 72 ЖК України згідно якої визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також суд врахував положення статей 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» - щодо визначення терміну «реєстрація» та підстав зняття з реєстрації місця проживання особи.

Ухваливши рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмовивши в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд вважав доведеним, що ОСОБА_2 більше шести місяців на проживає в спірній квартирі без поважних причин, а тому втратила право користування квартирою та підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються правової невизначеності підстав позову ОСОБА_3, який в позовній заяві зазначає і статтю 71 ЖК України, і статтю 107 ЖК України. Ці норми матеріального права є взаємовиключними, їх одночасне застосування неможливе. Суд, на думку апелянта та її представника, не вправі був вирішувати спір, якщо позивач не визначився, з яких саме підстав слід визначати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Ці доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні спору посилався не на дві взаємовиключні підстави визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою, а зазначив лише статтю 71 ЖК України та вважав, що ОСОБА_2 втратила право користування вищевказаною квартирою, оскільки добровільно покинула квартиру та більше шести місяців не проживає в ній без поважних причин, жодних зобов'язань, пов'язаних з квартирою, відповідач не несе, спірною квартирою не користується (а. с. 144 - на звороті)

Таке правозастосування не суперечить приписам статті 214 ЦПК України - згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Інші доводи апеляційної скарги полягають в тому, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ще до спливу 6-місячного строку. Апелянт вказує, що вона остаточно покинула квартиру лише в червні 2014 року - коли ОСОБА_3 змінив серцевину замка у вхідних дверях, тобто, став чинити перешкоди у користуванні житлом, а тому вирішувати питання щодо втрати нею права користування житловим приміщенням є передчасним.

Такі доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено, що ордер № 3700 від 26.09.1991 року на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 - видано на весь склад сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4. З 1991 року в цій квартирі мешкали всі члени цієї родини, наймачем квартири є ОСОБА_3 (а. с. 5-6).

Згідно довідки про склад родини № 0785 від 20.10.2014 р., виданою начальником Центру обслуговування споживачів №8 МКП «Основаніє» Запорізької міської ради, в спірній квартирі натепер зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а. с. 6).

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала факт періодичного не проживання у спірній квартирі з березня 2014 року, пояснивши, що це відбувалося з підстав неможливості сумісного проживання з позивачем, який її змусив шляхом сварок та фізичного насилля покинути квартиру. Це є наслідком того, що в суді розглядалася справа про поділ майна подружжя, а тому вона вивезла свої особисті речи та деякі меблі, які належали її матері, а не в зв'язку з тим, що не бажала проживати в квартирі.

Як вказувала відповідач ОСОБА_2, вона приходила до квартири, мала намір проживати в квартирі, частково оплачувала витрати, проте, в червні 2014 року ОСОБА_3 замінив серцевину замка у вхідних дверях і вона не змогла потрапити до квартири. Шляхом переговорів з ним намагалася уладнати відносини та проживати в квартирі, проте, він подав до суду даний позов.

Позов було подано у листопаді 2014 року, а остаточно вона не змогла потрапити до квартири в червні 2014 року, тобто, мала місце тимчасова відсутність її в спірній квартирі, а на час подачі позову ще не сплив строк, який передбачений статтею 71 ЖК України, в якій вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - визнавав таку обставину, що саме у червні 2014 року ОСОБА_3 замінив замок на вхідних дверях квартири.

Вищевказані обставини не суперечать доказам, які є в справі. З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що ОСОБА_2 не змогла потрапити до спірної квартири в червні 2014 року, а тому вона не користувалася квартирою з поважних причин.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи зі змісту статей 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців саме без поважних причин, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про втрату ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє» - про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою є похідними та залежать від результату розгляду позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, судова колегія вважає, що ці позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

При апеляційному розгляді справи знайшов своє підтвердження висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє» - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому в цій частині судове рішення має бути залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив правовідносини сторін, з'ясував обставини, що мають значення для справи, проте, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою , відмови у вселенні та усуненні перешкод в користуванні цією квартирою - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту: Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 в цю квартиру.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: МКП «Основаніє» - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: