Справа № 296/475/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"21" квітня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 30361,98грн. боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.08.2013р. він на підставі двох розписок передав відповідачу 25000 грн. позики на строк до 20.01.2014р. Проте, відповідач у вказаний термін кошти не повернув.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з"явився, судова повістка, направлена на його адресу, зазначену в довідці адресно-довідкового підрозділу ДМС, повернена відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст.224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2013р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 25000 грн. на строк до 20.01.2014р., про що відповідач склав відповідні розписки (а.с.24-25).

В строк до 20.01.2014р. відповідач суму позики не повернув.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, зокрема, розписками від 20.08.2013р., підтверджується, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 25000 грн. та на даний час борг не повернув.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 25000 грн. основного боргу підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 4725,00 грн. інфляційних за період з 20.01.2014р. по 26.11.2014р. та 636,98 грн. 3% річних за той же період.

Заборгованість виникла з 21.01.2014р., а тому, згідно листа Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», за вересень 2014 року інфляційні не нараховуються, оскільки заборгованість складає менше 15 днів.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтований розмір інфляційних за період з 20.01.2014р. по 26.11.2014р. буде 4683,75 грн., 3% річних за той же період 604,11 грн., і саме ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (НОМЕР_1, виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 05.07.1995р., адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, (27.09.1980р.н., адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) 30287,86грн. боргу та 302,87грн. судового збору.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак