Справа № 2-519/11
Провадження № 2/487/20/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

20.09.2007 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свій позов та пояснили, що 23.04.2007 року померла ОСОБА_6 Після її смерті позивач дізнався про наявність заповіту від 14.03.2007, який складено від імені ОСОБА_6, і яким остання заповіла все майно ОСОБА_2. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки впевнений в тому, що ОСОБА_6 не розуміла своїх дій і не усвідомлювала їх 14.03.2007 року при складанні нового заповіту, у звязку з тяжкою хворобою атеросклеротичним кардіосклерозом. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду, і за вказаних обставин позивач просить суд визнати заповіт недійсним.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх представник в судовому засіданні, а також ОСОБА_4 пояснили, що з позовними вимогами не згодні, проти задоволення позову заперечують, просять в задоволенні позову відмовити. Пояснили, що ОСОБА_6 тричі складала заповіти: від 01.03.2003 р., від 05.12.2005 р. і від 14.03.2007 р., де заповідала своє майно своїй онучці ОСОБА_3, і тільки у двох останніх заповітах вписала ОСОБА_7 і ОСОБА_2. Таким чином, спадкодавець дійсно відображала свою волю протягом від 01.03.2003 р. до 14.04.2007 р. Так, два заповіти від 01.03.2003 р. і від 14.03.2007 р. було посвідчено нотаріусом ОСОБА_5, яка бачила ОСОБА_6 двічі, розмовляла з нею, з проміжком в декілька років, і при посвідченні останнього заповіту ніяких змін у стані здоровя, з точки зору, що заповідач не

розуміла своїх дій, які вона вчиняє, не було встановлено. Крім того, у звязку з віком заповідача, заповіт від 14.03.2007 р. було посвідчено в присутності свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які потім померли.

Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона не згодна з позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, оскільки вона посвідчувала два заповіти ОСОБА_6 та бачила її і розмовляла з нею. Бабуся тяжко розмовляла, оскільки в неї хворіло горло, але все розуміла і розмовляла з усіма, а саме: з сином, водієм, сусідками. Вона розповідала, що перед тим складала ще заповіти, і бажала їх відмінити. Другий раз, коли посвідчувала заповіт, вона розяснювала бабусі наслідки складання заповіту. Другий раз, коли вона посвідчувала заповіт, позвали двох жінок - сусідів, які знаходились весь час в хаті, розмовляли з бабусею. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа по справі - представник Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявивсь, хоча про час і місце був належним чином повідомлений, причину неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.04.2007 померла ОСОБА_6.

При житті спадкодавець - ОСОБА_6 тричі складала заповіти: від 01.03.2003 р., від 05.12.2005 р. і від 14.03.2007 р., де заповідала своє майно своїй онучці ОСОБА_3, і тільки у двох останніх заповітах вписала ОСОБА_7 і ОСОБА_2. Таким чином, спадкодавець дійсно відображала свою волю протягом від 01.03.2003 р. до 14.04.2007 р.

Так, два заповіти від 01.03.2003 р. і від 14.03.2007 р. було посвідчено нотаріусом ОСОБА_5, яка бачила ОСОБА_6 двічі, розмовляла з нею, з проміжком в декілька років, і при посвідченні останнього заповіту ніяких змін у стані здоровя, з точки зору, що заповідач не розуміла своїх дій, які вона вчиняє, не було встановлено. Крім того, у звязку з віком заповідача, заповіт від 14.03.2007 р. було посвідчено в присутності свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однаку момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу заклопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Висновки експертиз, а саме: Миколаївської обласної психіатричної лікарні від 19.07.2010 - 26.08.2010 за № 593, а також Херсонської обласної психіатричної лікарні за № 71 від 12.02.2013 грунтуються на припущеннях, а тому суд не може їх прийняти як підставу для визнання правочину недійсним.

Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 339 Херсонської обласної психіатричної лікарні від 18.06.2015 року ОСОБА_6 страждала церебральним атеросклерозом з дисциркуляторною енцефолопатією III ст., ускладненої перенесеним гострим порушенням мозкового кровообігу (2001р.) з підкірковим синдромом, ознаками когнітивних розладів, що не досягають рівня недоумства. За своїм психічним станом ОСОБА_6 яка померла 23.04.2007р., в момент складання заповіту від 14.03.2007р. могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту розуміла значення своїх дій та керувала ними, хоча і була хворою людиною.

В судовому засіданні приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 підтвердила, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними.

Покази в судовому засіданні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7 відносно того, що ОСОБА_6 була геть хворою та не розуміла значення своїх дій протирічать показам, наданим в судовому засіданні свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та третьою особою ОСОБА_5, а також висновкам повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 339 Херсонської обласної психіатричної лікарні від 18.06.2015, а тому суд не приймає їх до уваги.

Таким чином, в судовому засіданні не була встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_6 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому в позові про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області в порядку, передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська