Справа № 577/3413/15-ц
Провадження № 2/577/1062/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

у складі: головуючого- судді Разумової І.Є.,

при секретарі Цукановій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотопі справу за позовом ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Конотопської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, на оздоровлення та відпочинок за межі державного кордону України до Російської Федерації у серпні-вересні 2015 року в супроводі матері ОСОБА_2 без дозволу батька ОСОБА_3, відповідача у справі, мотивуючи тим , що 16 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний шлюб. Їх син ОСОБА_4 після розлучення батьків проживає з матір"ю, знаходиться на її повному утриманні. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги не надає, тому ОСОБА_2 змушена оздоровлювати сина самостійно, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток. В період літніх канікул син сторін ОСОБА_4 виявив бажання виїхати на оздоровчий відпочинок до Російської Федерації, де розташовані морські туристичні бази. Однак відповідач безпідставно відмовляє в наданні дозволу на тимчасовий виїзд сина за кордон, вимагаючи грошової винагороди. Тому ОСОБА_2 змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову не заперечує, пояснив, що він не надавав згоду на виїзд сина ОСОБА_4 за межі державного кордону України, бо не хотів, щоб він їхав до РФ. Також для надання дозволу потрібен час, а він працює.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Конотопської міської ради як органу опіки та піклування за довіреністю Левченко І.В. позов підтримала, пояснила, що позов заявлений в інтересах малолітньої сина сторін, надання дозволу на виїзд дозволить оздоровити дитину.

В свідоцтві про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Конотопа Сумської області, батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.6).

З свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції, видно, що 16 березня 2011 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 37 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до довідки ТОВ ЖЕД "Південна" ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1, з нею зареєстрований син ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В ч.1 ст.151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

При цьому ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 вищевказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1)за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред"явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, у т.ч. рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином , в судовому засіданні встановлено, що надання позивачці дозволу на виїзд її сина за кордон для оздоровлення та відпочинку, відповідає інтересам малолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись Конвенцією про права дитини, ст.33 Конституції України, ст.ст.6,141,151 СК України, ст.313 ЦК України, ч.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.10,60,212 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ :

Задовольнити позов ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Конотопі Сумської області, мешканця АДРЕСА_1, на оздоровлення та відпочинок за межі державного кордону України до Російської Федерації в серпні-вересні 2015 року в супроводі матері ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1, без дозволу на такий виїзд батька ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Митченки Бахмацького району Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Разумова І. Є.