Справа № 369/1059/15-ц
Провадження № 2/369/1075/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01.10.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який рухався на автомобілі «ЗАЗ» (державний номерний знак НОМЕР_1), та позивача, яка рухалась на автомобілі «Фольксваген» (державний номерний знак НОМЕР_2). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2013р., яка набрала законної сили 09.12.2013 р., винним у ДТП було визнано відповідача.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу від 22.11.2012 № АЕ/1370033, виданого приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Інкомстрах». Проте ОСОБА_1 не змогла повідомити страховика в установленому порядку про ДТП і не змогла звернулась із заявою про страхове відшкодування, оскільки страховик за адресою, зазначеною у страховому полісі: вул. Червоноармійська, 72, оф.32-33, м.Київ, 03150, не знаходився, а його працівники не відповідали на телефонні дзвінки.

Позивач зазначає, що з вини відповідача їй була завдання значна матеріальна та моральна шкода.

Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги та остаточно просила суд: стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 33 648,46 грн.. Стягнути з відповідача на користь позивача 500, 00 грн. витрат на проведення експертизи транспортного засобу. Стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засіданні представник позивача не з»явився. Надав до суду клопотання про слухання справи у його відсутність, позов підтримав. Просив суд задовольнити.

Відповідач в судове засідання, не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який рухався на автомобілі «ЗАЗ» (державний номерний знак НОМЕР_1), та позивача, яка рухалась на автомобілі «Фольксваген» (державний номерний знак НОМЕР_2). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2013р., яка набрала законної сили 09.12.2013 р., винним у ДТП було визнано ОСОБА_3, що підтверджується копією постанови, наявною в матеріалах справи.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу від 22.11.2012 № АЕ/1370033, виданого приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Інкомстрах». Проте ОСОБА_1 не змогла повідомити страховика в установленому порядку про ДТП і не змогла звернулась із заявою про страхове відшкодування, оскільки страховик за адресою, зазначеною у страховому полісі: вул. Червоноармійська, 72, оф.32-33, м.Київ, 03150, не знаходився.

Як свідчить інформація з листа Нацкомфінпослуг від 21.10.2014 р. № 11170/13-12, ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» з березня 2013 року за зареєстрованим місцезнаходженням не знаходиться і не проводить свою діяльність, що потверджується актами перевірок.

Також розпорядженням від 31.10.2013 р. № 3950 Нацкомфінпослуг анулювало ліцензії ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового врахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розпорядженням від 06.03.2014 р. № 635 Нацкомфінпослуг тимчасово зупинило дію ліцензій страховика на провадження страхової діяльності, а 28.08.2014 р. затвердило розпорядження № 2533 про анулювання (відкликання) ліцензій ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах».

Таким чином, на сьогоднішній день ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право на тримання страхового відшкодування, оскільки відсутній суб'єкт, до якого можна направити звернення про здійснення такої виплати, тобто страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах».

Внаслідок зазначеної ДТП позивачу була завдана майнова шкода в загальному розмірі 33648,46 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 07.11.2013 р. № 052-10-13-Ф.

Дії відповідача спричинили порушення звичного життєвого укладу позивача, тому, що у неї з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальник, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, МТСБУ та потерпілі.

Відповідно до пн..4. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пн..6. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пн..14 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Згідно пн..3-4 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями відповідача в частині визначеного нею розміру моральної шкоди в сумі 3 000, 00 грн..

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене відповідно до ст. 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р., керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 33 648,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи транспортного засобу в розмірі 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір з вимог по стягненню відшкодування, спричиненої моральної шкоди 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.Д.Усатов