У Х В А Л А

3 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., про визнання договору дарування квартири недійсними, витребування майна від добросовісного набувача,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 18 січня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. за реєстровим № 43.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, проведене на підставі договору дарування від 12 січня 2014 року, посвідченого нотаріально нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим № 51. Поновлено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2011 року № 22-1825/2011 року.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. 12 січня 2014 року за реєстровим № 51, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 229 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що було встановлено, що ОСОБА_4 фактично спірну квартиру у дар не приймав, витрат по її утриманню не ніс до січня 2014 року, у квартирі не проживав, нею не користувався та не був зареєстрований. Позивачка як особа похилого віку, інвалід 2 групи та за станом здоров'я потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_4 лише за умови що їй буде куплений інший будинок.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року суд касаційної інстанції, погоджуючись із судом першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів у підтвердження того, що правочин було укладено під впливом помилки, не надано доказів того, що правочин було укладено під впливом помилки, не надано доказів того, що договір дарування укладений з метою приховання дійсної угоди про довічне утримання, доводи позивача є лише її припущеннями і міркуваннями.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, суд касаційної інстанції, погоджуючись із судами попередніх інстанцій, виходив із того, що помилка щодо мотивів укладення правочину не має істотного значення, тому не є підставою для визнання правочину недійсним. ОСОБА_3 не надала суду докази, що ОСОБА_5 при укладенні договору помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, що він не розумів, що безоплатно передав відповідачу квартиру.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., про визнання договору дарування квартири недійсними, витребування майна від добросовісного набувача за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко