АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1494/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Черкаської міської ради - Луговського Олега Сергійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року по справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: КП «Соснівська СУБ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

19 грудня 2014 року Черкаська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: КП «Соснівська СУБ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно ордеру видано міжгосподарською організацією № 29 від 01 липня 2004 року наймачем кімнати АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_10 та члени його сім'ї ОСОБА_11, ОСОБА_12, але 24 грудня 2008 року вони знялись з реєстрації та виїхали з гуртожитку.

Під час проведення перевірки КП «Соснівська СУБ» стану житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Черкаси був виявлений факт, що в даній кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані як піднаймачі відповідач ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8.

Факт не проживання відповідачів підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 09 жовтня 2014 року, що затверджений Начальником дільниці № 2 КП «Соснівська СУБ» Марченко В.К..

В зв'язку з тривалою відсутністю відповідачів за місцем своєї реєстрації, позивач звернувся до суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

Крім цього, зазначив, що відповідно до ст. 99 ЖК України у разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення.

Просив суд, визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог Черкаської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Черкаської міської ради - Луговський О.С. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Черкаської міської ради задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що згідно ордеру (а.с. 7), виданого міжгосподарською організацією № 29 від 01 липня 2004 року, наймачем кімнати АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_10 та члени його сім'ї ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

З копії по квартирної картки на дану кімнату (а.с. 5) вбачається, що вони знялися з реєстрації 24 грудня 2008 року. ОСОБА_14 знялася з реєстрації 22 грудня 2010 року.

Під час проведення перевірки КП «Соснівська СУБ» стану житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Черкаси був виявлений факт, що в даній кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані як піднаймачі, відповідач ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8.

Звертаючись до суду з позовом (а.с. 2-3) позивач в обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що наймачі кімнати більше трьох років у ній не проживають, знялись з реєстрації, дія договору найму припинилася, а одночасно припинилася дія і договору піднайму з піднаймачами, а тому відповідачі - тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити жиле приміщення.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі є членами сім'ї піднаймача вели з ним спільне господарство, тому після припинення проживання наймачів в спірній кімнаті, проживають в ній, тому мають право на проживання і підстав для визнання їх такими, що втратили право на користування спірною кімнатою не вбачав.

В апеляційній скарзі (а.с. 95-97) представник апелянта зазначив тотожні обгрунтування, приведені в позовній заяві щодо незаконності проживання відповідачів в займаній кімнаті, вказав, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з наказу № 123 від 14 травня 2012 року КП «Соснівська СУБ» про прийняття на баланс гуртожитку по АДРЕСА_1, що був наданий в суді апеляційної інстанції та приєднаний до матеріалів справи, згідно рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2011 року № 2-305 «Про згоду щодо безоплатної передачі до комунальної власності міста гуртожитку та зовнішніх інженерних мереж по АДРЕСА_1» постановлено на баланс КП «Соснівська СУБ».

Як вже зазначалося вище, згідно ордеру, виданого міжгосподарською організацією № 29 від 01 липня 2004 року, наймачем кімнати АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_10 та члени його сім'ї ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Судом достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що 24 грудня 2008 року дані особи знялися з реєстрації та виїхали з гуртожитку.

ОСОБА_7 07 травня 2008 року була прописана в даній кімнаті як піднаймач.

24 грудня 2008 року ОСОБА_14, яка являється сестрою ОСОБА_10 була прописана також в даній кімнаті як наймач, а ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 прописані в якості піднаймачів.

22 грудня 2010 року ОСОБА_14 знялася з реєстрації.

Актом обстеження житлового приміщення від 09 жовтня 2014 року, складеного комісією КП «Соснівська СУБ» встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_1 більше трьох років ніхто не проживає.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування житловим приміщенням державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕК (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого виданий ордер.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7, як піднаймач (згідно по квартирної карточки (а.с. 5) не отримувала ордеру на вказану кімнату, однак була вселена в неї 07 травня 2008 року. Заперечуючи доводи апеляційної скарги та вимоги позовної заяви ОСОБА_7 вказувала, що наймачем кімнати була ОСОБА_14, з якою вони не є родичами, однак проживають разом та ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, несуть спільні витрати на утримання та ремонт та утримання житла.

Колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_14 на даний час не проживає у кімнаті, оскільки 22 січня 2011 року була зареєстрована в АДРЕСА_2. Дану обставину не заперечила і відповідачка по справі.

Отже, колегією суддів було достовірно встановлено, що наймачі вказаної кімнати були зняті з реєстрації та не проживають в ній з 24 грудня 2008 року та 22 грудня 2010 року, тобто більше 3 років.

Посилання відповідачів на те, що кімната гуртожитку жила, спростовується актом обстеження житлового приміщення від 09 жовтня 2014 року, складеного комісією КП «Соснівська СУБ» та підтверджений показами свідків, який є в матеріалах справи та ніким не спростований.

Крім того в суді апеляційної інстанції, сторонами були надані ксерокопії квитанцій на оплату за електроенергією, з яких вбачається, що електроенергією в даній кімнаті ніхто не користується та показники лічильника з кінця 2012 року майже не змінювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

На відміну від піднаймачів, правовою підставою для вселення яких є договір піднайму, а умовою їх проживання - плата за надане жиле приміщення, тимчасове проживання допускається без укладання окремого договору і при умові безоплатності користування приміщенням. Єдиною умовою для вселення тимчасових мешканців є згода наймача та членів його сім'ї.

Статтею 99 ЖК України визначено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання та у разі припинення дії договору найму жилого приміщення зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення.

Право користування житлом, в яке вселяються піднаймач та тимчасові мешканці, є похідним від права на нього наймача та членів його сім'ї. Незалежно від часу проживання в ньому ці особи права власності чи самостійного права користування не набувають.

Правовими нормами статті 98 ЖК України визначено, що тимчасове вселення фізичних осіб не потребує укладення письмового договору найму жилого приміщення і єдиною умовою для вселення тимчасових мешканців є згода наймача (власника) та членів його сім'ї.

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_7 не надала суду вмотивованих та підтверджуючих доказів того, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_8 вселились до спірної квартири не як наймачі, а як члени сім'ї власника квартири, суду не надано доказів того, що вона разом із ОСОБА_14 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання та ремонт та утримання житла, а також не надано доказів того, що разом з ОСОБА_14 відповідачі перебувають в родинних відносинах та являються членами сім'ї з наймачами, а тому колегія суддів вважає, що суду не надано доказів того, що вони набули самостійного права на вказане житло, тому їх слід вважати тимчасовими жильцями.

Тому, враховуючи, що право користування піднаймачів на вказане житло є похідним від права на нього наймача та членів його сім'ї, в разі виселення наймачів вони, незалежно від часу проживання в ньому права власності чи самостійного права користування не набувають.

Тому, вимога позивача про визнання цих осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та їх виселення без надання іншого житлового приміщення є законною і такою, що відповідає встановленим нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано переконливі докази в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідачами навпаки, не спростовано доводи позивача та не надано ніяких вмотивованих доказів в заперечення позовних вимог і вимог апеляційної скарги, тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги є вмотивовані і не спростовуються наявними матеріалами справи та наданими сторонами доказами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими і дають підстави для її задоволення, рішення суду першої інстанції є неправомірним, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Черкаської міської ради.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Черкаської міської ради - Луговського Олега Сергійовича задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року по справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: КП «Соснівська СУБ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасувати.

Позовні вимоги Черкаської міської ради задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :