Справа № 355/934/15 Головуючий у І інстанції Коваленко К.В.
Провадження № 22-ц/780/5013/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 19 01.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2, у користуванні належною йому земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача демонтувати (знести) паркан, що розташований вздовж межі належної позивачу земельної ділянки від точки Г до точки Д довжиною 39,5 та від точки Д до точки А довжиною 3,64 м. та земельною ділянкою ОСОБА_2, що знаходиться про АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1025 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідач є власником сусідньої земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1. Під час встановлення паркану відповідач порушила межі земельної ділянки позивача, внаслідок чого був зменшений розмір земельної ділянки ОСОБА_3

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належної йому земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_1, зобов'язавши ОСОБА_2 демонтувати (знести) паркан, що розташований вздовж межі належної ОСОБА_3 земельної ділянки від точки Г до точки Д довжиною 39,5 м та від точки Д до точки А довжиною 3,64 м, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, та земельною ділянкою відповідача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з наданих до суду документів неможливо зробити висновок про зменшення відповідачем земельної ділянки позивача. ТБ «Баришівська Універсальна» протягом двох років видала по одному й тому ж об'єкту різну інформацію по земельній ділянці щодо її конфігурації та площі, що ставить під сумнів докази, надані позивачем. Відповідач під час судового розгляду зазначив, що ним частково порушено межі, а суд безпідставно зобов'язав апелянта демонтувати паркан та не з'ясував чи є необхідність та доцільність знесення всього паркану по межі чи можливе перенесення частини паркану. Крім того, суд проігнорував клопотання відповідача про необхідність надання часу для підготовки до судового розгляду та для звернення за правовою допомогою до адвоката. В акті від 08 грудня 2014 року, на який послався суд, не зафіксовано порушення апелянтом меж та самі межі між сусідніми земельними ділянками.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 фактично визнаний факт того, що при будівництві паркану нею були порушені межі земельної ділянки позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) паркану, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів порушення його прав відповідачем.

Так, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують зменшення розміру земельної ділянки позивача внаслідок встановлення паркану ОСОБА_2, а також докази встановлення паркану на ділянці позивача з зазначенням точної площі захопленої ділянки її меж та конфігурації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач, встановлюючи паркан, порушила право власності позивача на земельну ділянку.

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Так, одним з доказів, які взяті до уваги судом при ухваленні рішення про задоволення позову, є акт обстеження від 08 грудня 2014 року. Однак, зі змісту зазначеного акту вбачається, що комісією не було встановлено ані порушення меж земельної ділянки позивача відповідачем ОСОБА_2, ані самі межі земельних ділянок, про що обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі відповідач.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" - Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову в частині знесення паркану.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені нею за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого по АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2, проживаючої по АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В,

Лащенко В.Д.