23.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/78/15-ц
Справа №2/205/467/15
23 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку регресу, -
Позивач 06 січня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-6).
В порушення умов кредитного договору позичальниця несвоєчасно і не у повному розмірі здійснювала повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, за нею утворилась заборгованість в сумі 5 267,40 грн.
Позивач зауважує, що 12 грудня 2012 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ПрАТ Страхова компанія «Брокбізнес» було укладено договір добровільного страхування кредитів №101-007777.
Виконуючи свої зобовязання за договором страхування, на вимогу АТ «Брокбізнесбанк», позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь АТ «Брокбізнесбанк» в сумі 5 267,40 грн., з яких: 5 000,00 заборгованість за кредитом; 267,40 грн. заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5 267,40 грн. та судові витрати по справі.
Представник позивача, діючий на підставі довіреності ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.15).
Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про день, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутністю до суду не надсилала.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів, у звязку із порушенням позичальником умов виконання основного зобовязання.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.
12 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» було укладено договір добровільного страхування кредитів №101-007777, відповідно до умов якого страховик взяв на себе зобовязання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми страхувальнику, а страхувальник зобовязався платити страховий платіж у визначені договором терміни та виконувати інші умови цього договору. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, повязані із матеріальними збитками, які можуть бути завдані страхувальнику внаслідок невиконання (або неналежного виконання) фізичними особами держателями спеціальних платіжних засобів своїх обовязків, передбачених відповідними договорами та/або додатковими угодами про надання кредиту, уколеними між власниками рахунків та страхувальником щодо своєчасного, повного повернення власниками рахунків кредитів та відсотків за користування ними відповідно до умов кредитного продукту (а.с.5-6).
У зв'язку із тим, що за позичальником ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором, ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, відповідно до умов договору добровільного страхування кредитів №101-007777 від 12.12.2012 року (з.а.с.6), на підставі якої позивач виконуючи умови договору страхування сплатив страхове відшкодування в сумі 5 267,40 грн. на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с.7).
Відповідно до ст..979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У відповідності до ст..16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з:1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Так, згідно ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст..1911 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Суд зауважує, що не заважаючи на покладений обовязок доказування тих обставин, на які посилається позивач як на підставі своїх вимог, відповідно до ст.. 60 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів у підтвердження неправомірності поведінки ОСОБА_1, наявність шкоди завданої останньою, причинний звязок між протиправною поведінкою відповідачки та завданою нею шкодою, а також, наявність її вини. Так як, наявність всіх вищевказаних умов є обовязковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог є недоведеними, незаконними, взагалі не обґрунтованими, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, із суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню за рахунок відповідачки не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про страхування», ст.ст. 22, 979, 980, 1166, 1191 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку регресу, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.С. Шавула