Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживача, встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання дійсним документу, визнання незаконною вимогу, стягнення сум невикористаних коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим згодом позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк про захист прав споживача, встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання дійсним документу, визнання незаконною вимоги, стягнення сум невикористаних коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та банком 23 серпня 2006 року укладено договір кредиту, предметом якого є надання кредитних коштів для придбання бази відпочинку на суму 82 380 євро. Однією з умов надання кредиту була вимога відповідача про внесення ним на рахунок банку грошових коштів в розмірі 30% вартості бази відпочинку як резервного вкладу на той випадок, якщо зобов'язання за кредитним договором не буде своєчасно виконуватися.

В день укладення кредитного договору ним було внесено в касу банку грошові кошти. Відповідно до умов кредитного договору банк мав право самостійно здійснювати списання грошових коштів з поточного рахунку позичальника у випадку непогашення кредитної заборгованості.

У 2008 році ОСОБА_4 дізнався, що має заборгованість за договором кредиту, яка на його думку, виникла з вини банку, який не забезпечив договірне списання грошових коштів з його поточного рахунку.

В зв'язку з викладеним просив суд позов задовольнити та визнати дійсним документ, виданий на його ім'я 23 серпня 2006 року працівниками АКБ «Укрсоцбанк» старшим бухгалтером ОСОБА_6 та старшим касиром ОСОБА_7 на суму 702 107,74 грн, 6 000 доларів США та 6 000 грн; визнати факт отримання 23 серпня 2006 року АКБ «Укрсоцбанк» від нього грошових коштів на суму 702 107,74 грн, 6 000 доларів США та 6 000 грн; визнати юридичний факт часткового виконання основного зобов'язання за договором кредиту № 1/57-6 від 23 серпня 2006 року; визнати незаконним повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 15 липня 2008 року про порушення основного зобов'язання за договором кредиту; стягнути з банку на його користь суму невикористаних грошових коштів у розмірі 702 107,74 грн, 6 000 доларів США, а також пеню - 225 018,81 грн, суму інфляційних витрат - 100 927,55 грн, 3% річних - 95 430,80 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

При цьому суди правильно виходили із того, що посилання позивача на розписку, підписану старшим касиром та старшим бухгалтером, про прийняття від нього коштів не може в силу положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України свідчити про зарахування цих коштів на поточний рахунок клієнта та відповідно прийняття цих коштів банком. Жодного посилання на номер рахунку або номер договору по відкриттю рахунку вказана розписка не містить.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували положення норм матеріального права, й дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують й висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук