Справа № 2/593/48/2015
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2015 р. м.Бережани

В складі: Головуючого судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

з участю:позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя про визнання права на проживання, -

В С Т А Н О В И В:
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом до відповідачів військової частини НОМЕР_1 та житлової комісії в/ч НОМЕР_1 із вимогами визнати за позивачами право на проживання у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

В подальшому, згідно уточненого складу осіб, які повинні приймати участь у справі, в якості відповідача за заявленими вимогами приймає участь військова частина НОМЕР_1 , в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернополя. Також, до участі в справі вступив військовий прокурор.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі послалися на те, що на законних підставах їх сім`ї виділено для проживання приміщення АДРЕСА_2 , яке вони в подальшому реконструювали у двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 29,3 кв.м. за тією ж адресою. На даний час будинок в якому знаходиться зазначена квартира здано в експлуатацію, як житловий. У грудні 2014 року звернулися до відповідача із заявою про визнання за ними права на проживання у вказаній квартирі, однак відповідач відмовився визнати за ними таке право. Вважаючи, що їх сім`я має право на проживання у зазначеному житлі, звернулися до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали й просять їх задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог дали пояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту позовної заяви та доданим до справи їх письмовим поясненням.

Позивачка ОСОБА_4 у судове засідання по розгляду даної справи не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 позову не визнав, просить в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову загалом послався на те, що юридично квартири АДРЕСА_2 не існує. Поряд з цим визнав той факт, що така квартира фактично є і має всі ознаки житла; позивачі проживають у ній на законний підставах. Також визнав, що квартира у якій проживає позивач із сім`єю реконструйована до придатності для проживання і така реконструкція здійснена частково й за кошти сторони позивача. Однак просить суд врахувати, що фактично право позивачів на проживання у зазначеному житлі не порушене, ніким не оспорюється, а тому сам предмет спору у даній справі відсутній. Також неодноразово наголосив на тому, що військова частина НОМЕР_1 не може виступати відповідачем за заявленими вимогами, оскільки не в її компетенції вирішувати такі житлові питання позивачів, а відання такого питання належить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя в судове засіданні не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позову не визнає і в його задоволенні просить відмовити. Також подав суду письмові пояснення та в обґрунтування заперечень проти позову загалом зазначив, що будівля АДРЕСА_4 не має статусу житлової. Однак, з метою забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу у військових частинах дислокованих у Бережанському гарнізоні та членів їх сімей приміщенням для проживання, між КЕВ м. Тернополя та ОСОБА_1 було укладено договір найму соціального житла за №-8 від 01 липня 2013 року. Відповідно до умов такого договору позивачі були забезпечені житлом. Також зазначив, що не вбачає факту порушення права позивачів на проживання у вищевказаній будівлі. Вважає, що оскільки Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Тернополя є власником нерухомого військового майна ( у д. в. предмету спору), забезпечило позивачів житловою площею, питання про розірвання договору та звільнення приміщення перед позивачами не ставить, відповідач у справі не наділений повноваженнями забезпечення житлом позивачів.

Військовий прокурор Тернопільського гарнізону, який повідомив про вступ у справу, в судове засіданні не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити. Також подав суду письмові пояснення, які за своїм змістом є аналогічними вищезазначеним поясненням третьої особи КЕВ м. Тернопіль.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, взявши до уваги позицію третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору та позицію військового прокурора викладену у їх письмових поясненнях , вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема й визнання права особи.
Згідно до ч. З ст.326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Як вбачається із ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" № 3046-111 від 7 лютого 2002 року із відповідними змінами, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військова частина). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси....
Статтею 3 цього Закону передбачено, що з моменту надходження майна до збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Положеннями ч.І ст. 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Як вбачається із з ч.І ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 і перебуває на квартирному обліку у в/ч з сім"єю на загальній черзі під № 7 ( з 11 грудня 2000 року) та на позачерговій черзі під №-5 з 15 січня 2008 року, з вислугою 21 рік. На даний час позивач звільнений в запас і обрав своїм місцем проживання ( та своє сім`ї) саме м.Бережани Тернопільської області.

Відомостей про наявність у позивача та членів його сім`ї іншого житла в м.Бережани Тернопільської області немає.

17 серпня 2005 року на засіданні житлової комісії частини (витяг з протоколу №07), затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 вирішено провести розподіл та виділення приміщень для тимчасового поліпшення житлових умов у будинку по АДРЕСА_4 військовослужбовцям частини та виділити прапорщику ОСОБА_1 приміщення АДРЕСА_5

В подальшому,01 вересня 2006 року прапорщику ОСОБА_1 із сім`єю з 4-х чоловік ( в т.ч. донька ОСОБА_5 ) видано спецордер № 05, яким йому надано право зайняття кімнати в гуртожитку на період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Із будинкової книжки для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_4 вбачається, що позивач ОСОБА_1 і члени його сім`ї з жовтня 2013 року зареєстровані у квартирі АДРЕСА_6 , як і інші мешканці зазначеного будинку, які є зареєстровані в інших квартирах цього будинку.

Після поселення в приміщення АДРЕСА_2 позивачем фактично були проведені будівельні роботи по переведенню нежитлового приміщення в житлове за власний кошт.

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради № 302 від 12 грудня 2006 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_2 на реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_4 .

На підставі рішень Бережанської міської ради №-721 від 26 травня 2005 р. та № 552 від 03 квітня 2008 р. військовій частині НОМЕР_1 , де розташоване військове містечко і спірний будинок, в постійне користування передано земельну ділянку площею 0,4289 га, що стверджується Державним актом серія ЯЯ № 296329 від 06 червня 2008 року.

Спільним наказом начальника Бережанського гарнізону №18 від 23 листопада 2009 р. та начальника КЕВ м. Тернопіль № 614 від 27 листопада 2009 р. створено комісію для переведення адміністративної будівлі 2/1 АДРЕСА_4 в гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців та прийняття в експлуатацію. Актом № 3017 від 01 грудня 2009 р. даний адмінбудинок переведений у гуртожиток для проживання сімей військовослужбовців, реконструйованого за кошти фізичних осіб.

Рішенням виконавчого комітету Бережанської міськради №377 від 15 грудня 2011 року надано дозвіл в/ч НОМЕР_2 на виготовлення попередніх планувальних рішень з метою реконструкції адміністративного будинку АДРЕСА_7 під багатоквартирний будинок.(а.с.50).

Інші рішення про надання будинку за вказаною адресою статусу житлового, гуртожитку чи соціального житла, окрім вказаного вище спільного наказу, компетентними органами, в тому числі й Бережанською міською радою Тернопільської області не приймалися.

Як вбачається з Декларацій про готовність об"єкта до експлуатації ( далі Декларація) № ТП 11 від 19 травня.2014 р. та № ТП 77 від 13 лютого 2015 р., спірне приміщення є житловим будинком з квартирами , придатне до експлуатації. Про такий факт свідчить зокрема й відмітка (штамп) Бережанського БТІ від 21 листопада 2011 року на зведеному оціночному акті будинковолодіння АДРЕСА_4 , де зазначено, що переобладнано адмінбудинок під житловий із конкретизацією житлової та нежитлової площі по кожній квартирі.

Пунктом 1 зазначеної Постанови КМУ №461 від 13 квітня 2011 р. "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" (далі Постанова КМУ №-461) визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державного архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Пунктом 13 Постанови КМУ №461 передбачено, що зареєстрована Декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, терла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Як встановлено судом, в період з 2006 року про даний час, позивачем ОСОБА_1 укладалися договори із відповідними установами, які діють і по сьогоднішній день, по наданню комунальних послуг в приміщенні, з приводу користування яким і виник спір та у якому позивач проживає по даний час.

Положеннями договору №-4 найму житла в будинках КЕВ м.Тернопіль від 01 січня 2007 року, КЕВ м. Тернополя , як наймодавець і ОСОБА_1 , як наймач, уклали договір про те, що наймодавець надає наймачу та членам його сім`ї у безстрокове користування житлове приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_4 (4) , загальною площею 40,0 кв.м.

Згідно договору №8 від 01 липня 2013 року, укладеного між КЕВ м. Тернополя (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач), який діяв до 30 червня 2014 року, наймодавець надав наймачеві та членам його сім`ї ( доньці ОСОБА_6 ) у користування житлове приміщення гуртожитку за адресою АДРЕСА_8 .

Таким чином, КЕВ м. Тернопіль фактично визнано право на вказане житло за позивачами та надано їм право проживати у такому житлі.

Зазначені факти сторона відповідача та третя особа не заперечили, а тому фактично визнали.

Також, як встановлено судом, 11 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача в особі командира військової частини НОМЕР_1 із проханням видати йому ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і тим самим визнати за ним та членами його сім`ї право на проживання у зазначеному житлі.

На зазначену заяву, відповідач в особі командира військової частини НОМЕР_1 та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , 12 грудня 2014 року за вих. №-1395 надіслав позивачу відповідь, якою фактично відмовив йому у видачі ордера та визнанні за ним і членами його сім"ї права на проживання у кв. АДРЕСА_3 за вказаною адресою. Як підстави прийняття такого рішення зазначено, що вказаний будинок був адміністративним, а в 2014 році реконструйований під 10-ти квартирний житловий будинок. Таку відмову суд розцінює як фактичне не визнання стороною відповідача права позивача та членів його сім`ї на проживання у вказаному житлі.

Суд вважає необґрунтованими посилання сторони відповідача та третьої особи на його стороні про те, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами.

Так, згідно п.1.11, 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ №737 від 30 листопада 2011р. та зареєстрованої в МЮУ за №24/20337 від 10 січня 2012 р. - усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби на квартирному обліку із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішується за місцем проходження служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Із довідки № 26/1235 від 21 листопада 2006 р., виданої МОУ КЕВ м. Тернопіль, вбачається, що будівля інв.2/1 (військове містечко) у АДРЕСА_4 є власністю Міністерства Оборони України, знаходиться на балансі в КЕВ м. Тернопіль та передана в постійне користування в/ч НОМЕР_2 , що стверджується актом прийняття - передачі основних засобів від 17 листопада 2014 року.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач військова частина НОМЕР_1 є управителем і користувачем вищезгаданого житлового будинку у якому знаходиться спірна квартира і саме військова частина своїм листом не визнала та заперечила право сторони позивача на проживання у такому житлі.

Не заслуговують на увагу і не приймаються судом і посилання сторони відповідача на те, що в даний час не проведено реєстрації згаданого житла, оскільки про такий факт відомості у Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Так, законом не передбачено, що будівля (приміщення) набуває статусу житлового лише у випадку внесення такий відомостей у Реєстр речових прав на нерухоме майно. Сама сторона відповідача визнала і не оспорила той факт, що квартира АДРЕСА_9 за вищевказаною адресою фактично має всі ознаки житла і придатна для проживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Оцінивши та всебічно перевіривши всі подані докази по справі, як в обґрунтування заявлених вимог так і в підтвердження заперечень проти позову, суд вважає, що у судовому засіданні підтверджено належними й допустимими доказами ті факти, що позивачі у вересні 2006 року на підставі ордера правомірно вселені у спірне жиле приміщення квартиру АДРЕСА_2 ; з дозволу управителя такого майна військової частини НОМЕР_1 за власний кошт здійснили реконструкцію і переобладнання зазначеного приміщення у жиле та придатне для проживання; є зареєстрованими у ньому й іншого житла в м.Бережани Тернопільської області не мають; належним відповідачем по справі в особі військової частини НОМЕР_1 їх право на проживання у такому житлі не визнається, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і право позивачів підлягає захисту та відновленню, шляхом постановлення судового рішення про визнання за ними права на проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

З огляду на вищевикладене, на підставі ч.1 ст. 310, ст. 379, ч.2 ст. 382 ЦК України, ст.ст.1,3 закону України» Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п.п.4.9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», п.п.4.5, 4.10 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 право на проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повне судове рішення згідно ч.3 ст. 209 ЦПК України складено 06 липня 2015 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко