Справа № 161/3400/15-ц
Провадження № 2/161/1728/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі Мартинюк О.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 01.02.2013 року він досягнув згоди з відповідачем, який є власником гаражних приміщень, розташованих за адресою Волинська область, Луцький район, с. Буяни, вул.. Шевченка, 20а, про їх продаж. Йому було показано відповідні документи, які підтверджують право власності, було погоджено, які саме гаражі відчужуються та скільки вони коштують. До складу майна, яке продавалося входили приміщення авто гаражів В-1 у кількості восьми приміщень, а саме: гараж-1 площею 54,8 кв.м., гаража-2 -54,8 кв.м., гара-3 54,7 кв.м., гараж-4 54,7 кв.м., гараж-5 55,1 кв.м., гараж-6 55,2 кв.м., гараж-7 55,0 кв.м., гараж-8 55,6 кв.м., а всього загальною площею 440,7 кв.м., що складає 75/100 частин приміщення авто гаражів В-1. Для уникнення непорозумінь та подальшого укладення у нотаріуса договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна вони з ОСОБА_3 склали договір купівлі-продажу, який і підписали. У цьому договорі були зазначені всі істотні умови, по яких вони досягли згоди. До підписання договору він сплатив ОСОБА_3 вартість нерухомого майна 80000 грн., що підтверджується його підписом у договорі. В свою чергу ОСОБА_3 зобовязався до 01.06.2013 року підготувати всі необхідні документи для предявлення нотаріусу та запросити його (позивача) для посвідчення нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна. Станом на початок березня 2015 року відповідач до нотаріусу його не запрошує, спілкування уникає. Посилаючись на ст. 220 ЦК України просить визнати з дня набрання рішенням суду законної сили дійсним договору купівлі-продажу гаражів В-1, які знаходяться по вул. Шевченка, 20а у с. Буяни Луцького району Волинської області у кількості восьми приміщень, а саме: гараж-1 площею 54,8 кв.м., гаража-2 -54,8 кв.м., гара-3 54,7 кв.м., гараж-4 54,7 кв.м., гараж-5 55,1 кв.м., гараж-6 55,2 кв.м., гараж-7 55,0 кв.м., гараж-8 55,6 кв.м., а всього загальною площею 440,7 кв.м., що складає 75/100 частин приміщення авто гаражів В-1, який було укладено 01.02.2013 року між ним та ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, обставини, викладені позивачем визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що власником приміщення автогаражів В-1, що знаходяться за адресою Волинська область, Луцький район, с. Буяни, вул.. Шевченка, 20а є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.06.2007 р., виданим виконавчим комітетом Буянівської сільської ради (а.с. 3-4).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації правочинів щодо нерухомості, а також права власності на об'єкти нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту ст. 220 ЦК України вбачається, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Отже, відповідно до зазначеної норми закону суд може визнати договір дійсним тільки при наявності всіх умов, які передбачені в ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Належних та припустимих доказів того, що сторони повністю або частково виконали угоду, а також того, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивачем та його представником суду не надано.

Договір від 01.02.2013 року (а.с. 5), на думку суду, не є доказом наявності всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення , а також виконання зобовязань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Таким чином, показання свідка ОСОБА_4 щодо виконання сторонами умов договору, надані в судовому засіданні, суд також до уваги не приймає.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні ОСОБА_2 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 220, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5