Справа №463/6512/13-ц
Провадження №2/463/61/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі - Заверуха О.Б.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третіх осіб Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сиротяка Михайла Романовича про визнання заповіту недійсним, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення про визнання заповіту недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, по належній довіреності від 17.06.2015р., вимоги підтримав, пояснив, що позивач являється сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Батько ОСОБА_4 на момент смерті володів частиною житлового будинку по АДРЕСА_1. Після смерті батька позивач звернувся в Четверту Львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак було встановлено, що покійний батько 20.10.2009р. склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_2, яка являється його дочкою. Оскільки ОСОБА_6 починаючи з 2006р. часто хворів на часткову втрату пам'яті (атеросклероз), тому потребував постійного догляду, який здійснював ОСОБА_4 Крім того, у ОСОБА_6 в 2009р. було виявлено онкологічне захворювання, під час якого проводили обезболюючу терапію у вигляді сильнодіючих протибольових препаратів. Дані обставини впливали на психіку ОСОБА_6, виникали конфлікти з оточуючими. Оскільки, хвороба ОСОБА_6 позбавила його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вважає що вказаний заповіт слід визнати недійсним. За таких обставин просить позов задоволити. В підтвердження вимог покликається на копію виписки із медичної картки, копію заяви про прийняття спадщини та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову.

Відповідач та її представник ОСОБА_3, по належній довіреності від 03.11.2014р., у судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи тим, що ОСОБА_6 не приймав сильнодіючих наркотичних препаратів, а також не перебував на обліку ні в наркологічному ні в психоневрологічному диспансері, повністю до моменту смерті усвідомлював свої дії, адекватно сприймав та спілкувався з оточуючими. Просять вимоги відхилити.

Треті особи у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату судового розгляду, листом до суду просять розглядати справу у їх відсутності, враховуючи матеріали даної справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третіх осіб.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оглянувши спадкові справи, оцінивши письмові докази, враховуючи висловлення позиції сторін про надання суду усіх доказів в обґрунтування ставлення до позову, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4/

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 20.10.2009р. склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_2 /а.с. 43/

Мотивуючи підставність позовних вимог, позивач посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З наведеного вбачається, що сумніви з приводу можливості усвідомлення своїх дій померлим, в період укладення оспорюваного правочину, виникли лише в позивача. При цьому приватний нотаріус Сиротяк М.Р., який посвідчував спірний заповіт, однозначно висловився про повну адекватність ОСОБА_6 у період складання заповіту, що крім того підтверджується медичною довідкою про проходження психіатричного огляду від 03.09.2009р. /а.с. 46/

У відповідності до роз'яснень викладених в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Відповідно до правих висновків Верховного Суду України викладених у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Однак, жодною із сторін не було заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення того, чи особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Ухвалою суду від 05.12.2014р. за клопотанням представника позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу, висновком якої встановлено, що рукописні записи від імені ОСОБА_6, які містяться на примірнику заповіту ОСОБА_6 складеного 20.10.2009р. виконані ОСОБА_6 При цьому підготовка до виконання та виконання даних реквізитів за допомогою технічних засобів чи методів, а також нанесення вказаних реквізитів шляхом технічного монтажу - не має. /а.с. 122/

Отже на думку суду, позивачем не наведено жодних мотивів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_6 на момент вчинення оспорюваних правочинів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв'язку з наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 205, 207, 209, 215, 216, 225 ч.1, 1216, 1222, 1223, 1235, 1257 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третіх осіб Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сиротяка Михайла Романовича про визнання заповіту недійсним - відмовити у зв'язку з безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Нор Н. В.