Справа № 750/2570/15-ц
Провадження № 2/750/1331/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.

за участю секретаря Кравченко І. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в :

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 32900 грн., мотивуючи позові вимоги тим, що відповідач 29 червня 2011 року взяв у борг у позивача 152900 грн. на придбання автомобіля Hyundai i30 1,6 Comfort AT, які повинен був повернути в строк до 29 червня 2021 року, пунктом 5 вказаного договору було передбачено повернення позики частинами, у звязку із простроченням виплат за договором, передбачених п. 5.1, за актом передання-приймання майна 10.12.2014 року придбаний відповідачем автомобіль в рахунок погашення позики був переданий ОСОБА_3 та оцінений сторонами у 120000 грн. Вказаним актом був встановлений обовязок відповідача повернути частину несплаченої позики в сумі 32900 грн протягом одного місяця з моменту підписання акту, тобто до 11.01.2015 року включно, однак свого обовязку щодо повернення частини боргу в розмірі 32900 грн. не виконав, у звязку із чим позивач звернувся з позовом до відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову, де зазначив, що позовні вимоги визнає, своєчасно борг не зміг повернути через фінансові труднощі, залишок неповернутої суми становить 32900 грн, проти стягнення якої не заперечує, просить провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача підтримав заяву відповідача про визнання позову.

У судовому засіданні встановлено, що 29 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики відповідно до якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 152900 грн на придбання автомобіля Hyundai i30 1,6 Comfort AT, а позичальник прийняв та зобовязувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором, пунктом 2 Договору було визначено загальний строк позики до 29 червня 2021 року. Пунктом 5 вказаного Договору було передбачено повернення позики частинами до 01.11.2014 року відповідач повинен був повернути 50000 грн. до 01.11.2017 року 50000 грн та до 29 червня 2020 року 52900 грн, що підтверджується оригніалом договору позики. Факт передачі позикодавцем зазначеної суми позики засвідчується підписанням позичальником самого договору позики (п. 1.2.2 Договору).

Свій обовязок щодо повернення коштів за договором позики у встановлений графік відповідачем не було виконано.

Актом передання-приймання майна від 10.12.2014 року, який був укладений між сторонами, був визначений обовязок відповідача оплатити залишок позики в сумі 32900 грн протягом місяця з моменту підписання цього акту, оскільки вартість майна переданого позичальником у власність позикодавця - автомобіля Hyundai i30 1,6 Comfort AT, реєстраційний номер НОМЕР_1, що визначена сторонами у 120000 грн. не покривала суму неповернутої позики.

Вказаний обовязок відповідач до 11.01.2015 року не виконав, що визнано ним в заяві про визнання позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову про стягнення з нього грошових коштів в сумі 32900 грн не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 392 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32900 (тридцять дві тисячі девятсот) грн за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 329 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя