Справа № 495/2364/15-ц
У х в а л а

Іменем України

08 квітня 2015 року м.Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гайда-Герасименко О.Д., розглянувши матеріали цивільної справи, які надійшли за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу.

В порядку забезпечення позову позивач просить накласти арешт на житловий будинок №25 по вул.Набережній, с.Сухолужжя, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Свою заяву обґрунтовує тим, що йому стало відомо, що відповідачка виставила спірний житловий будинок на продаж, крім того, відповідачка офіційно не працює та інших джерел отримання прибутку не має, вказане ускладнить виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Разом з тим, у окремо поданій заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, на яке саме майно має бути накладено арешт, докази на підставі чого та за ким зареєстроване вказане майно, інші відомості необхідні для забезпечення позову (ст.151 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивачем не вказано та на підставі чого належить майно, на яке потрібно накласти арешт, не надаються докази належності майна відповідачці на яке майно потрібно накласти арешт.

Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Позивач не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися до суду.

Суд критично ставиться до доводів позивача, тому вважає в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя