Справа № 211/2458/15-ц
Провадження № 2/211/1385/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В.

при секретарі : Жуковій А.С.

за відсутності : позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 університету «Одеська юридична академія»,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 університету «Одеська юридична академія» про скасування наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до національного університету «Одеська юридична академія» (далі НУ «ОЮА») з позовом, зазначивши, що з 31.03.2006 року безперервно працює у Криворізькому факультеті НУ «ОЮА» на посаді бібліографа з повним робочим днем.

26 березня 2015 року інспектор відділу кадрів КФ НУ «ОЮА» запропонувала їй звільнитися за власним бажанням, мотивуючи це тим, що її посада скорочується, але наказу про скорочення немає в звязку з тим, що навчальний заклад немає коштів для виплат вихідної допомоги при звільненні. 30 березня 2015 року інспектор відділу кадрів повідомила ще раз їй цю інформацію та зазначила, що в разі незгоди її змусять знаходитись у відпустці без збереження заробітної плати .

Про вказані дії інспектора відділу кадрів вона повідомила письмово декана КФ НУ «ОЮА», однак з 26.04.2015 р. по 31.04.2015 р. інспектор відділу кадрів неодноразово викликала її. 31.03.2015 р. інспектор відділу кадрів ознайомила її з наказом ректора НУ «ОЮА» від 30.03.2015 р. № 1025-24 про надання їй відпустки з 01.04.2015 р. без збереження заробітної плати на 183 дні на підставі п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України № 76-VІІІ». Копію наказу їй видано не було, на її неодноразові заяви з приводу видачі наказу до декана КФ НУ «ОЮА» та ректора НУ «ОЮА» вказаний документ їй так і не видали. Свою незгоду із спірним наказом вона письмово висловила керівництву, мотивуючи це тим, що на її утриманні знаходиться 18-річна донька, яка є студенткою КНУ та знаходиться в академічній відпустці за станом здоровя. Крім того, вона має валютний кредит на житло, інших джерел доходу немає, тому не в змозі забезпечити належне лікування доньки та виконувати свої зобовязання перед банком.

Вважає наказ ректора НУ «ОЮА» від 30.03.2015 р. № 1025-24 про надання їй відпустки з 01.04.2015 р. без збереження заробітної плати на 183 дні безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству, оскільки при виданні вказаного наказу відповідачем застосовано п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України № 76-VІІІ». Тобто ректор НУ «ОЮА» наділив себе повноваженнями керівника органів виконавчої влади або інших державних органів, яким не являється, оскільки НУ «ОЮА» не підпадає під визначення «державний орган» або «орган виконавчої влади». Свою згоду на надання їй вказаної відпустки вона не надавала, більш того, письмово заперечувала, колективним договором НУ «ОЮА» норма щодо надання відпустки без збереження заробітної плати без згоди працівника також не передбачена.

Оскільки вона незаконно відправлена у відпустку без збереження заробітної плати, відповідач повинен їй виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім того, винесення вказаного наказу порушило звичний уклад її життя, оскільки вона та її донька залишилися без засобів до існування, змушена була звертатися за матеріальною допомогою до родичів та близьких. В квітні не змогла виконати кредитні зобовязання перед банком, що потягло за собою нарахування штрафних санкцій на неї як позичальника за кредитним договором, що також негативно відобразилося на її здоров"ї. Просить скасувати наказ ректора НУ «ОЮА» від 30.03.2015 р. № 1025-24 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 183 дні, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2015 року та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

26.05.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги, звернувшись до суду з уточненою позовною заявою, вказавши, що незаконні дії відповідача негативно відбились також на її здоров"ї, вона була вимушена звертатися до лікарів зі скаргами на погане самопочуття, постійне відчуття тривоги, неспокою, у звязку з чим витратила додаткові кошти на лікування. Так відповідно до призначень лікаря вона придбала ліки на загальну суму 492,18 грн.

Крім того, для захисту своїх порушених прав вона зверталася до відповідних органів та відповідача за допомогою поштового звязку. За послуги пошти також витратила кошти у розмірі 113,60 грн. Моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн. Просить скасувати наказ ректора НУ «ОЮА» від 30.03.2015 р. № 1025-24 про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 183 дні, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2015 року, та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з НУ «Одеська юридична академія» на її користь заробітної плати . Стягнути з НУ «ОЮА» на її користь витрати на лікування та захист порушених прав у сумі 605,78 грн., та моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожна окремо звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають.

18.06.2015 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася з заявою якою просила про допуск до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

Представник відповідача НУ «ОЮА» в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Криворізьким факультетом ОСОБА_3 університету «Одеська юридична академія», з 01.04.2006 р. працює на посаді бібліографа, що підтверджується копією трудової книжки (л.с. 10 копія трудової книжки).

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов"язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Порядок надання відпусток без збереження заробітної плати встановлений ст. ст. 25, 26 Закону України «Про відпустки» та ст. 84 КЗпП України.

Зокрема, для надання такої відпустки працівник подає власникові письмову заяву із зазначенням обставин. Час відпустки без збереження заробітної плати повинен бути погоджений з власником.

Наказом ректора НУ «Одеська юридична академія » ОСОБА_4 № 1025-24 від 30 березня 2015 року позивачу по справі була надана відпустки без збереження заробітної плати з 01.04.2015 року терміном на 183 календарних днів.

Згідно з ч.2 ст.84 КЗпП України за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Зазначена правова норма кореспондується із статтею 26 Закону України «Про відпустки».

Працівник має право на відпустку без збереження заробітної плати після видачі відповідного наказу та ознайомлення з ним працівника.

З позову вбачається,що будь-якої заяви до 01 квітня 2015 року вона не писала і з наказом не знайомилась.

Враховуючи вищевказане, за власний рахунок відпустка надається лише за заявою працівника. Представниками відповідача не надано до суду заяв позивача щодо надання їй відпустки за власний рахунок. Посилання відповідача на п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року не є правовою підставою для її відправлення, в порушення вимог ст. 84 КЗпП України, у відпустку без збереження заробітної плати.

Відповідно до п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на обєкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих обєктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою) з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Надати право керівникам зазначених органів у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Установити, що під час здійснення органами виконавчої влади та іншими державними органами цих заходів:

положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (у частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються;

до працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до цього Закону, обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені статтею 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не застосовуються.

Дана норма застосовується до органів виконавчої влади та інших державних органів, ОСОБА_3 університет «Одеська юридична академія» не є органом виконавчої влади або державним органом.

До системи центральних органів виконавчої влади (ЦОВВ) України входять міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Органи державної влади це ланка (елемент) механізму держави, що бере участь у виконанні функцій держави й наділений при цьому владними повноваженнями.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу була надана відпустка загальним терміном 183 дні, що є порушенням діючого Законодавства України.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання недійсним наказу № 1025-24 від 30.03.2015 р. підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати.

Згідно довідки НУ «Одеська юридична академія» № 329/7 від 25.05.2015 року позивач у період з 01.01.2015 року по 30.05.2015 року отримала загальний дохід у розмірі 7208 грн., (січень 2015 року -2236,00 грн., лютий 2015 року - 2736 грн., березень 2015 року - 2236, 00 грн.).

Заробітна плата за 2 останніх місяця складає 4972 грв. - ( 2736 грв. + 2236 грв.) .Середньоденна заробітна плата складає ( 4972 грв : 39 робочих дні ( 21 день у квітні 2015 року,18 днів у травні 2015 року ) = 127,49 грв. Кількість днів вимушеного прогулу у червні - 14 , що у грошовому вираженні складає 1784 грв. 86 коп. Загальна сума складає за період з 01 квітня 2015 року по 18 червня 2015 року ( включно) - 6756,86 грв.

Згідно з роз"ясненнями, викладеними в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за N100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» роз"яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У пункті 9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз"яснено, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості ".

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є непомірно великим, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Розмір моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та ступеню душевних страждань, яких зазнав позивач, внаслідок незаконних дій відповідача, їх тривалості, тяжкості, вимушених змін у її повсякденному житті та виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, розмір визначає у сумі 2000,00 грн. за рахунок відповідача.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди ( придбання ліків на суму 492 ,18 грв. ) оскільки не доведено, що дані витрати пов"язані саме з подією відправлення позивача у відпустку без збереження заробітної плати. В цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Матеріальні збитки в частині оплати послуг пошти у відповідності до ст. 1166 ЦК України підлягають задоволенню, оскільки безпосередньо пов"язані з предметом позову. Позивач зверталася з листами щодо неправомірності наказу від 30 03 2015 року , що були направлені поштою з повідомленням на адреси відповідача, прокуратури на загальну суму 113, 60 грв.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги майнового характеру 243,60 грв. та 243,60 грв. за позовні вимоги не майнового характеру , а всього 487 грв. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11,209,212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ ректора ОСОБА_3 університету " Одеська юридична академія" від 30 03 2015 року № 1025- 24 про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном на 183 дня бібліографу Криворізького факультету ОСОБА_3 університету " Одеська юридична академія " ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_3 університету «Одеська юридична академія», , місцезнаходження: м. Одеса, вул.. Фонтанська дорога, буд. 23, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 6756 ( шість тисяч сімсот п"ятдесят шість ) грв. 86 коп. , матеріальні збитки у розмірі 113 ( сто тринадцять ) грв. 60 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грв.

Стягнути з ОСОБА_3 університету «Одеська юридична академія», , місцезнаходження: м. Одеса, вул.. Фонтанська дорога, буд. 23, на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5