У х в а л а

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» про стягнення невиплачених сум при розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» (далі - ТОВ «Європа-Транс ЛТД») невиплачені добові на відрядження у сумі 9 987 грн 25 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37 488 грн 58 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати в сумі 2 131 грн 78 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 10 січня 2012 року по 14 лютого 2012 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів з виконанням функцій експедитора, 17 січня 2012 року згідно наказу був відправлений у відрядження до краї <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1>н Європи і в цей же день отримав аванс на відрядження в сумі 2 500 грн. У відрядженні за кордоном перебував з 17 січня 2012 року по 10 лютого 2012 року. Перебуваючи транзитом на території Польщі, отримав від відповідача 29 500 грн, які використав для оплати штрафу в поліцію Польщі. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_765/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_765/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1>

Вказував на те, що після прибуття в Україну відповідач відмовився прийняти у нього документи, що свідчать про сплату ним штрафу та звернувся із позовом в суд, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1346/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> однак рішенням районного суду, яке залишене без змін апеляційним судом Київської області від 17 жовтня 2013 року, у позові ТОВ «Європа-Транс ЛТД» до нього відмовлено.

14 лютого 2012 року відповідач при звільненні провів з ним лише частковий розрахунок, не виплативши добові за 25 діб відповідно до ст. 121 КЗпП України. Вважав, що відповідач при цьому порушив вимоги ст. 117 КЗпП України, а тому має право на стягнення із нього середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в період з 15 лютого 2012 року по 15 грудня 2014 року. Крім цього, посилаючись на положення ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з пропущенням строків їх виплати» просив від суми невиплачених кош-тів добових у сумі 9 9 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1346/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1>87 грн 25 коп. з урахуванням індексу споживчих цін за період невиплати 21,345 % стягнути компенсацію в сумі 2 131 грн 78 коп.

Посилаючись на неправомірну поведінку відповідача, що проявилась в невиплаті позивачу добових на відрядження, дії відповідача після звільнення його з роботи, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>те що не міг влаштуватись на іншу роботу, вважав, що такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку оцінив у сумі 5 000 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Європа-Транс ЛТД» на користь ОСОБА_2 кошти <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1346/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1>в сумі 3 722 грн 44 коп. та судовий збір на користь держави в сумі 243 грн 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 і ТОВ «Європа-Транс ЛТД» перебували в трудових правовідносинах з 10 січня 2012 року по 14 лютого 2012 року.

ОСОБА_2 був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів з виконанням функцій експедитора в департамент автомобільного транспорту на основне місце роботи зі строком випробування три місяці (а. с. 10).

17 січня 2012 року згідно з наказом №09/іф ОСОБА_2 направлено у відрядження для здійснення вантажних перевезень по Україні та за її межами (а. с. 11).

У цей же день наказом №17/01-іф ОСОБА_2 нараховано добові в розмірі 25 грн за добу по території України та 247 грн 68 коп. за кордоном (а. с. 50).

Також, 17 січня 2012 року згідно з видаткового касового ордеру ОСОБА_2 на відрядження отримав 2 500 грн (а. с. 12).

ОСОБА_2 перебував у відрядженні з 17 січня 2012 року по 10 лютого 2012 року, із них у відрядженні за кордоном з 20 січня 2012 року по 07 лютого 2012 року.

У період перебування у відрядженні за межами України на території Польщі ОСОБА_2 згідно видаткових касових ордерів від 01 лютого 2012 року, від 02 лютого 2012 року і від 03 лютого 2012 року отримав кошти в сумі 29 500 грн (а. с. 13-15).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2013 року, в позові ТОВ «Європа-Транс ЛТД» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на відрядження відмовлено (а. с. 17-23) і встановлено, що кошти в сумі 29 500 грн були передані відповідачем ОСОБА_2, який витратив їх на сплату штрафу, накладеного поліцією Польщі.

14 лютого 2012 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням, згідно із ст. 38 КЗПП України та проведено повний розрахунок по заробітній платі з виплатою компенсації за невикористану відпустку (а. с. 29).

Статтею 117 КЗПП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 233 КЗПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача добових за відрядження, виплата яких регулюється положеннями ст. 121 КЗПП України.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці <nau://ukr/108/95-ВР|st1>» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці <nau://ukr/108/95-ВР|st2>», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина 3 статті 2 Закону України «Про оплату праці <nau://ukr/108/95-ВР|st2>»).

Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 <nau://ukr04>, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судом апеляційної інстанції обставини про те, що заявлена позивачем сума невиплачених добових на відрядження не входить до фонду оплати праці, 17 жовтня 2013 року позивачу стало відомо про порушення свого права на отримання добових на відрядження, з позовом він звернувся лише 11 грудня 2014 року, суд апеляційної інстанцій правильно вважав, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, тому оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук