Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О. Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сумського обласного центру зайнятості, Сумського міського центру зайнятості про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що допомога по безробіттю виплачувалася їм у неналежному розмірі, а тому просили стягнути з відповідачів на їх користь майнову шкоду у розмірі недоплачених соціальних виплат та моральну шкоду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 липня 2014 року рішення районного суду скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а зазначений спір повинен вирішуватися у порядку адміністративного судочинства.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій та, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

З огляду на вищевикладене справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, який відповідно до законодавства зобов'язаний виконувати його вимоги та приписи, а також спір у відносинах публічної служби.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У пункті 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз'яснено, що враховуючи положення ст. 1 ЦПК України та ст. 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Звертаючись з указаним позовом до суду за захистом порушеного права, позивачі посилались на положення ст. ст. 22, 23, 1173 ЦК України та просили стягнути із відповідачів майнову шкоду у вигляді недоплачених сум допомоги по безробіттю, а саме: на користь ОСОБА_3 у розмірі 12 628 грн 22 коп. та на користь ОСОБА_4 у розмірі 12 628 грн 22 коп.

Аналізуючи наведені норми права та викладені обставини справи, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що спір, який виник між сторонами, не є публічно-правовим, а має цивільно-правовий характер, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на зазначене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 липня 2014 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко Д.О. Остапчук Судді:В.І. Амелін