Справа №2/489/531/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 р. Ленінський районній суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом яким просив визнати за ним право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення підвалу в літ. Апд загальною площею 81,0 кв.м. по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтував тим, що дане приміщення є нежитловим приміщенням підвалу житлового будинку по АДРЕСА_1, а тому є спільною сумісною власністю його та інших власників приватизованих квартир в даному будинку. Оскільки дане приміщення є предметом спору ПАТ «Фінанси та Кредит» з ОСОБА_2, яка передала дане приміщення в іпотеку, то звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник ОСОБА_2 позов визнав.

Представник ПАТ «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встанови наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.54 зворот).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 квітня 2009 р. були визнані неправомірними рішення Миколаївської міської ради від 28 лютого 2003 р. та від 16 жовтня 2003 р. про надання дозволу на відчуження шляхом викупу нежитлового приміщення - підвалу по АДРЕСА_1, визнано недійсними свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 на територіальну громаду міста в особі Миколаївської міської ради від 24 березня 2003 р., визнані недійсними договори купівлі - продажу 27,8 кв.м. або 19/100 частин підвалу від 28 березня 2003 р., купівлі - продажу 31,4 кв.м. або 21/100 частин підвалу від 29 квітня 2003 р., купівлі-продажу 24,4 кв.м. або 16/100 частин підвалу від 23 березня 2004 р. Крім того, було визнано недійсним наступний договір дарування від 30 травня 2003 р. по відношенню до зазначеної вище частини підвалу площею 31,4 кв.м., що складало 21/100 частину та договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 укладений 01 травня 2005 р.

ОСОБА_2 за договором від 28 грудня 2006 р. купила у ОСОБА_3 нежитлові приміщення підвалу загальною площею 57,50 кв.м. по АДРЕСА_3, які належали продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 2006 р. (а.с.10).

Того ж дня ОСОБА_2 купила у ОСОБА_4 нежитлові приміщення підвалу загальною площею 23,50 кв.м. по АДРЕСА_1, які належали продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 2006 р. (а.с.11). Раніше приміщення підвалу, які належали ОСОБА_4 мали адресу: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27 квітня 2007 р. №895 вирішено приєднати нежитлові приміщення підвалу по АДРЕСА_3 до нежитлових приміщень підвалу по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 та надати їм нову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.13).

14 травня 2007 р. р. виконавчий комітету Миколаївської міської ради видав свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення підвалу загальною площею 81,0 кв.м. на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 27 квітня 2007 р. №895 замість договорів купівлі-продажу від 28 грудня 2006 р. (а.с.14).

04 липня 2007 р. ОСОБА_2 передала в іпотеку в забезпечення своїх кредитних зобов'язань Банку «Фінанси та Кредит» належні їй на підставі свідоцтва про право власності від 14 травня 2007 р. нежитлові приміщення підвалу загальною площею 81,0 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.45 зворот,59-62).

Відповідно до зареєстрованих даних на теперішній час право власності на адресу АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано та 18 квітня 2011 р. державним реєстратором було прийнято рішення про закриття відомостей про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2009 р. №2-3872 про визнання право власності на самочинно побудовані нежитлові прибудови до підвалу по АДРЕСА_1, яке надалі було скасовано ухвалою того ж суду від 22 червня 2009 р. і позов ОСОБА_2 було залишено без розгляду ухвалою від 15 липня 2009 р., що також підтверджується змістом судової справи №20п-4833/2009 (а.с.44,45).

На думку суду, позов задоволенню не підлягає.

Вимога про визнання права спільної сумісної власності не пред'явлена до усіх належних відповідачів. Право спільної сумісної власності не є абсолютним та відокремленим, воно покладає на співвласників не тільки права, але й обов'язки (ст.. 319, 369 ЦК України).

До участі в справі в якості відповідачів за відповідним клопотанням повинні були бути залучені усі інші особи, які претендують на таке право та/або не визнають його за позивачкою.

Але банк не претендує на право спільної сумісної власності - його майнове право обмежується лише іпотекою, а крім того, як зазначає сам позивач в позові, усі власники приватизованих квартир в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 є співвласниками допоміжних приміщень в багатоквартирному будинку, у т.ч. спірного підвалу.

Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачеві не відшкодовується.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький