27.04.2015 Справа № 363/3706/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом

прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання договору недійсним,

встановив:

прокурор звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобовязань по сплаті коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту, а тому порушує питання про стягнення з нього на користь Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних витрат в уточненому розмірі 148 431, 51 грн.

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, у якому порушує питання про визнання договору про пайову участь у створенні інфраструктури с. Нові Петрівці від 2 грудня 2011 року недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 58 ОСОБА_2 України та п.п. 3 п. 1 Розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки договір укладено, коли будівництво вже завершено, а обовязок сплати пайової участі шляхом перерахування грошових коштів (як це передбачено умовами договору) згідно ч. 3 ст. 40 згаданого Закону набрав чинності лише з 1 січня 2013 року.

Посилався на те, що договір укладено на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року, який згідно вимог ст. 58 ОСОБА_2 України не має зворотної дії в часі й не може розповсюджуватися на виниклі правовідносини стосовно побудованого ним в 2009 році будинку.

В суді прокурор та представник сільської ради просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Представник відповідача, заперечуючи проти первісного позову, наполіг на задоволенні зустрічного позову з наведених вище підстав.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Зі справи встановлено, що 2 грудня 2011 року між сторонами укладено договір № 3 про пайову участь у створенні інфраструктури с. Нові Петрівці.

Договір укладено в звязку з будівництвом ОСОБА_1 житлового будинку № 7 по вул. Івана Кудрі, масиву «Польовий» в с. Нові Петрівці Вишгородського району.

Згідно п. 2.1 Договору замовник ОСОБА_1 зобовязався перерахувати на користь позивача на спеціальний рахунок до 21 грудня 2012 року грошові кошти в сумі 60 211 грн., визначених в додатку 1 до договору розрахунку пайової участі.

За змістом договору на відповідача покладено односторонній обовязок сплатити грошові кошти, а позивач наділений тільки правом вимоги, без виникнення зустрічного обовязку щодо першої сторони.

Таке одностороннє зобовязання на відповідача покладено на підставі вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року та рішення Новопетрівської сільської ради від 21 січня 2011 року щодо зобовязання забудовника взяти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (п. 2 Додатку 1 до спірного договору).

Разом з тим судом установлено, що будівництво згаданого будинку завершено ще в 2009 році. Зазначене підтверджується даними декларації про готовність обєкта до експлуатації від 29 листопада 2011 року.

12 березня 2011 року набрали чинності вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 3038-VI, відповідно до яких замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час обовязок замовника брати саме пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, виникає на підставі ч. 3 цієї статті.

Проте вказана норма згідно підпункт 3 пункту 1 розділу V "Прикінцеві положення" Закону № 3038-VI набрала чинності тільки з 1 січня 2013 року і на момент укладання спірного договору не діяла.

Між тим вимоги ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» N 3038-VI від 17 лютого 2011 року, який набрав чинності 12 березня 2011 року та рішення Новопетрівської сільської ради від 21 січня 2011 року щодо зобовязання забудовника взяти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту згідно ст. 58 ОСОБА_2 України не мають зворотної дії в часі і не розповсюджуються на правовідносини з приводу здійснення і завершення будівництва в 2009 році.

Згідно ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить ОСОБА_2 України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до ОСОБА_2 України та ЦК України.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у ч. 1 ст. 58 ОСОБА_2 України.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас ОСОБА_2 України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність.

За змістом вимог Закону № 3038-VI та умов спірного договору кошти пайової участі залучаються лише від замовників, які мають наміри здійснити будівництво і в силу викладеного вище не можуть розповсюджуватися на правовідносини з приводу вже завершеного будівництва.

Тобто обовязок діяти відповідним чином на підставі зазначених вимог Закону виникає в особи лише за певних визначених Законом умов при будівництві обєкта містобудування, а не тоді коли такий обєкт вже зведено.

Посилання сторони позивача на те, що будинок прийнято в експлуатацію лише в 2011 році, а договір укладено з дотриманням вимог ч. 9 ст. 40 Закону № 3038-VI, вказаних висновків суду спростовувати не можуть, оскільки суперечать згаданим принципам права.

Частиною 9 ст. 40 Закону № 3038-VI регламентовано момент укладання договору й ці вимоги не можуть розповсюджуватися на відносини, які виникли раніше дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 4, ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Беручи до уваги викладене, на підставі вказаних вище вимог цивільного законодавства оспорюваний договір слід визнати недійсним, який вимогам ст. 58 ОСОБА_2 України не відповідає.

Таким чином судом встановлено порушені права позивача за зустрічним позовом, які підлягають захистові в цій справі.

Внаслідок визнання оспорюваного договору недійсним, первісний позов про стягнення заборгованості за цим договором задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні первісного позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір № 3 про пайову участь у створенні інфраструктури с. Нові Петрівці, укладеного 2 грудня 2011 року між Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя