Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/363/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С.В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Приватбанк на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Приватбанк звернулось до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 23.10.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № ZRZ0АА00004238, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 19327,05 дол. США на термін до 22.10.2010 року. Оскільки ОСОБА_1 не виконує зобовязання належним чином ПАТ КБ „ Приватбанк просило стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18.03.2015 року становить 77 879,34 дол. США, що за офіційним курсом становить 1 813 809,83 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що підставою для відмови у задоволенні позову стало посилання суду на те, що ця сума вже була стягнута рішенням суду від 23.10.2012 року, проте вважає, що з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки за вказаним рішенням було стягнуто 373 343,29 грн., тоді як кредитний договір до цього часу є дійсним та значно збільшилися штрафні санкції до боржника і на вказаний час позовні вимоги складають 1813809,83 грн. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином. Вважає, що в даному випадку правовідносини не припинилися, що не позбавляє банк нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином /ст.599 ЦК України/.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRZ0АА00004238, за яким відповідач отримав кредитні кошти, зокрема, 17403,39дол. США - на купівлю автомобіля, 6,77 дол. США - на сплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі рухомого майна, 1 394,79 дол. США на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу, 522,10дол. США на виплату винагороди за надання фінансового інструменту. Кредит надано зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 14,28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.10.2010 року /а.с.7-8/.

Банк, звернувшись до суду з цим позовом 07.04.2015 року, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, яка станом на 18.03.2015 року складає 77 879,34 дол. США, що за офіційним курсом становить 1 813 809,83 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 15 988,03 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3 269,63 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 693,04 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 57 928,64 дол. США /а.с.5-6/.

Матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ZRZ0АА00004238 від 23.10.2007 в сумі 373 343,29 грн., що в доларовому еквіваленті становило: заборгованість за кредитом - 15 988,03 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3 269,63 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 693,04 дол. США та пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 21 029,81 дол. США Рішення суду набрало чинності 27.11.2012 року. /а.с.37-39/, проте на його виконання жодних погашень заборгованості не відбулося /а.с.31,32/.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, до складу якої входить заборгованість за кредитом - 15 988,03 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3 269,63 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 693,04 дол. США та пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 21 029,81 дол. США закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України /а.с.41-42/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення у 2012 році судового рішення правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, припинилися, разом із тим може виникати грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України, а таких вимог банк не заявляв.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, зважаючи на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі №6-1206цс15 від 23.09.2015 року, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Так, виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення суду від 23 жовтня 2012 року не виконано, після ухвалення рішення позивач заявив вимоги про стягнення пені фактично в розмірі 36 898,83дол. США (57 928,64-21 029,81), колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені /а.с.35-36/.

Зі змісту ч.2 ст.258 ЦК України вбачається, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позивач звернувся до суду 7 квітня 2015 року, просив стягнути заборгованість станом на 18.03.2015 року, а тому обрахунок пені за останній рік становить 345 днів ( з 08.04.2014р. по 18.03.2015р.).

Із змісту п.4.1 кредитного договору вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п.п.2.2.2., 2.2.3.,7.5 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні /а.с.8/.

Зазначеними пунктами договору передбачено, що пеня нараховується на прострочену суму процентів та комісії.

Заборгованість по процентах становить 3 269,63 дол. США, заборгованість по комісії 693,04 дол. США, а всього 3962,67дол. США. Для визначення суми пені зазначену суму необхідно перемножити на 0,15% та на 345днів. Оскільки сума пені підлягає стягненню у гривнях, то визначену суму доларів необхідно перерахувати у гривні, що за курсом НБУ становить 23,29грн. за долар, а загальна сума пені до стягнення становить 47 760,38грн. /3962,67 дол. х 0,15% х 345дн. х 23,29грн/.

Решта вимог позивача задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Приватбанк пеню в сумі 47760,38грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді