Справа 688/3671/15-ц
№ 2/688/1098/15
Рішення

Іменем України

16 жовтня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Козачук С.В.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 центральної районної лікарні до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 центральна районна лікарня (надалі ОСОБА_4 ЦРЛ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Шепетівського міськрайонного суду від 25.02.2014 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2014 року, визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та звільнено останню від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції Закону від 06.05.2014 року. Оскільки ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_4 ЦРЛ та вчинила злочин саме під час виконання своїх професійних обовязків, тому заподіяна злочином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальна та моральна шкода рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 21.11.2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21.01.2015 року у цивільній справі № 688/3708/14-ц 2/688/740/14 стягнута з ОСОБА_4 ЦРЛ. А саме: з ОСОБА_4 ЦРЛ ухвалено стягнути на користь ОСОБА_5 10281 грн. 62 коп. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_6 10281 грн. 62 коп. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. Дана шкода в повному обсязі відшкодована останнім шляхом списання її у безспірному порядку управлінням ДКСУ з рахунків ОСОБА_4 ЦРЛ. А тому, ОСОБА_4 ЦРЛ просить суд в порядку регресу стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 220 563 грн. 24 коп. матеріальної та моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 ЦРЛ ОСОБА_2 позов підтримав, з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та суду пояснила, що не заперечує проти стягнення із неї відшкодованої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди в сумі 220 563 грн. 24 коп., однак просить врахувати, що майна, що належить їй на праві власності у неї немає, на її утриманні перебувають двоє батьків похилого віку та повнолітня дитина, яка продовжує навчання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно ч.3 ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року (в редакції від 03.12.1997 року) передбачено, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди (п.3 ст. 134 КЗпП України) покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

Крім того, п. 20 вищевказаної Постанови передбачено, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Як встановлено в суді, відповідач ОСОБА_3 знаходиться на службі в ОСОБА_4 ЦРЛ на посаді лікаря акушер-гінеколога ургентного акушерсько-гінекологічного відділення з 01 серпня 1992 року по даний час, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 ЦРЛ від 25.09.2015 року.

Крім того, факт перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з позивачем, підтверджено вироком суду та уповноваженим представником позивача в судовому засіданні.

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2014 року ОСОБА_3, працююча лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_4 ЦРЛ, визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, їй призначено основне покарання у виді одного року обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки та звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі на підставі п.«є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року вирок змінено, ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гунекологічною діяльністю строком на два роки на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції Закону від 06.05.2014 року. В решті вирок залишено без змін, і він набрав законної сили 20 травня 2014 року.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Застосування амністії не звільняє від відповідальності та від обов'язку відшкодувати заподіяні злочином збитки, спричинені винними особами (ст.86 КК та ст.14 Закону України «Про амністію в 2014 році»),а звільняє лише від покарання, відтак медична установа повинна нести відповідальність за дії свого працівника під час виконання своїх службових обов'язків.

Тому, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року, задоволено частково позов потерпілих від злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 ЦРЛ на користь ОСОБА_5 10 281 грн. 62 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_6 10 281 грн. 62 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

09 лютого 2015 року на виконання вищевказаного рішення Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видано виконавчі листи.

Визначена рішенням суду по цивільній справі № 688/3708/14-ц шкода в сумі 220 563 грн. 24 коп. згідно повідомлень ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області № 02-05/948 та № 02-05/949 від 18.09.2015 року, стягнута у безспірному порядку із ОСОБА_4 ЦРЛ на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Факт списання коштів із рахунків ОСОБА_4 ЦРЛ на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується також копіями виписок по рахунках від 21.08.2015 року та 18.09.2015 року, виданих ОСОБА_4 управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заявила про визнання позовних вимог в повному обсязі, що в силу ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

З положень ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, суд вважає, що даний позов поданий у встановлений законодавством строк та вважає доведеною ту обставину, що заподіяна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальна та моральна шкода в сумі 220 563 грн. 24 коп. повністю відшкодована останнім на виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2014 року ОСОБА_4 ЦРЛ, а тому вона має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_3 у розмірі виплаченого відшкодування, позовні вимоги підтверджені належними та допустими доказами, визнання ОСОБА_3 позову є безумовним, не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

А тому, на підставі п.3 ст.134, ч.3 ст.136, ч.3 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1172, 1191 ЦК України, п. 9, 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (в редакції від 03.12.1997 року), керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 центральної районної лікарні до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 (паспорт серії НВ № 087768, виданий 08.08.2002 року ОСОБА_4 МРВ УМВС України в Хмельницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 центральної районної лікарні (, р/р 7812 ГУДКС України у Хмельницькій області, МФО 815013) в порядку регресу витрати, пов'язані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкодиОСОБА_5, ОСОБА_6 в сумі 220 563 (двісті двадцять тисяч пятсот шістдесят три) гривні 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2 205 (дві тисячі двісті пять) гривень 63 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя: С.В. Козачук