Провадження № 22-ц/780/2570/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував наступним чином: 25 жовтня 2013 року він надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в розмірі 50 000 грн., про що той надав дві розписки. Отримані кошти відповідач зобов'язувався повернути кошти впродовж десяти місяців. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому борг. ОСОБА_2 гроші йому не повернув. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути з відповідача борг в розмірі 50 000 грн. та судові витрати в розмірі 500 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Обґрунтував скаргу тим, що судом не взято до уваги його пояснення та пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що по першій борговій розписці ним повернуті кошти в розмірі 27 000 грн. Зазначає, що коли повернув борг, то позивач порвав розписку, яку він використав, звернувшись до суду. Таким чином, у нього відсутні грошові зобов'язання перед ОСОБА_3 по першій розписці. Крім того, суд першої інстанції не розібрався в правовій природі відносин між сторонами, оскільки мають місце не правовідносини позики, а зобов'язання повернення коштів за отримані матір альні цінності.

Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що в судовому засіданні відповідачем було визнано боргові зобов'язання перед ним в розмірі 50 000 грн., а тому посилання апеляційної скарги на те, що позивач одну розписку порвав, спростовуються матеріалами справи, де містяться власноручно написані відповідачем боргові розписки. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися правовідносини позики, відповідно до яких відповідач отримав від позивача грошові кошти, однак не повернув їх у встановлений сторонами час. З даною позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися не може. Як вбачається з матеріалів справи, передача коштів від позивача до відповідача 25.10.2013 року не здійснювалася. Фактично боргові розписки, що містяться у справі, були написані відповідачем в підтвердження його заборгованості перед позивачем за отримані ним товарно-матеріальні цінності. Дані обставини визнаються обома сторонами по справі. Таким чином мова про правовідносини позики в даному випадку йти не може, а у відповідача виникли зобов'язання з відшкодування вартості отриманого ним раніше товару, які він оформив у вигляді боргових розписок. За таких умов стягнення коштів в рахунок виконання зобов'язання позики не є вірним.

В той же час, незважаючи на те, що колегія суддів прийшла до висновку що характер правовідносин, що виникли між сторонами, є відмінним від того, який був встановлений судом першої інстанції, фактично судом було ухвалене правильне по суті та справедливе рішення.

Наявність зобов'язання відповідача щодо сплати коштів позивачу у визначений сторонами строк було належним чином встановлено в ході розгляду справи з двох боргових розписок відповідача від 25.10.2013 року, відповідно до яких він зобов'язувався повернути позивачу кошти у розмірі 50 000,00 грн. напротязі одного місяця, тобто до 25.11.2013 року. Дана обставина також була визнана відповідачем в ході розгляду справи. В той же час відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його позиції щодо того, що ним було відшкодовано 27000,00 грн. в погашення зазначеного вище боргу у розмірі 50 000,00 грн. Таких доказів не було надано ні до суду першої інстанції, ні під час подачі та розгляду його апеляційної скарги. При цьому не може вважатися належним доказом на підтвердження даної позиції відповідача наданий ним договір банківських послуг, оскільки даний документ не містить відомостей щодо розрахунків відповідача з позивачем.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому у відповідності до положень ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на наведені норми права, посилання відповідача щодо погашення частини заборгованості, яка є предметом розгляду, залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом. Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що посилання позивача на наявність у відповідача заборгованості перед ним у розмірі 50000,00 грн., час повернення якої минув, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що судом першої інстанції було стягнуто лише суму заборгованості без застосування специфічних для позики норм (нарахування відсотків, тощо), та зважаючи на те, що заперечення відповідача проти позову як і доводи апеляційної скарги не були належним чином доведені, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було ухвалене правильне по суті рішення, відтак підстави для його скасування за результатами апеляційного розгляду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді