Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/552/14-ц
Провадження №: 2/332/456/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі за участі представника позивача представника відповідачаОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 8/25 частин спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 21/50 частини спільного майна подружжя. У процесі розгляду справи ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та просила визнати будинок № 63 по вул. О. Невського у м. Запоріжжі обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 8/25 частини зазначеного будинку. Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що з 1997 року вона перебувала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах. З 14 липня 2000 року по 24 січня 2014 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання добудували другий поверх до будинку № 63 по вул. О. Невського у м. Запоріжжі, здійснили внутрішні оздоблювальні роботи в будинку, а також збудували капітальний сарай, унаслідок чого збільшилась вартість будинку. ОСОБА_5 зазначає, що поліпшення будинку здійснено в тому числі і за належні їй кошти, тому вважає зазначене майно обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В процесі розгляду справи ОСОБА_6 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано будинок № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 8/25 частин будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину спільного майна скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 червня 2014 року залишено без змін. Причиною скасування частини рішення касаційний суд зазначив, що вирішуючи спір, судами не зясовано фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме не зясовано збільшення вартості майна та істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості спірної квартири в стані, що існував до поліпшення, та її вартості після поліпшення, та не зазначено у рішенні, що квартира істотно збільшилася у своїй вартості саме внаслідок проведення оздоблювальних робіт у будинку, не встановлено розміру трудових і грошових затрат кожного з подружжя для поліпшення будинку, у звязку з чим не визначено розмір частки у спірному майні, на яку може претендувати ОСОБА_5, не врахував, що оскільки ОСОБА_5 є власником 4/25 частин спірного будинку на підставі договору дарування, який є дійсним, тому зазначена частина майна є особистою власністю ОСОБА_5, тому зазначена частка не може бути обєктом поділу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2015 року справа була прийнята до провадження судді Яцуна О.С.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що з 1997 року вона стала спільно проживати разом із відповідачем, а у 2000 році сторони зареєстрували свої шлюбні відносини. Коли вони з відповідачем почали проживати разом, то фактично у спірному будинку вже був другий поверх, однак це була лише коробка без простінків. За час спільного проживання на другому поверсі будинку були зроблені наступні обсяги робіт: залита підлога, проведене опалення, утеплені стелі, встановлені простінки із гіпсокартону та санвузол, придбаний новий котел, встановлені пластикові вікна. Для виконання зазначених робіт були найняті працівники, оплата праці яких була здійснена в готівковій формі, без укладення будь-яких договорів. У 2003 році позивач продала квартиру по вул. Глазунова в м. Запоріжжі, яка належала їй та її матері, за ціною 8500,00 доларів США. Вказані кошти вона передала особисто відповідачу на проведення будівельних робіт у будинку, а її мати після продажу квартири переїхала проживати до спірного будинку. Із 2002 року по 2010 рік позивач працювала на ринку, де займалася продажем одягу «second hand». Зароблені гроші теж йшли на ремонтні та будівельні роботи. У 2000 році відповідач побив позивача, з приводу чого вона зверталася до органів міліції. В знак примирення після цього випадку, відповідач подарував їй 4/25 частини спірного будинку. У 2014 році шлюб між сторонами було розірвано. Також вказала, що у них з відповідачем склався порядок користування будинком таким чином, що вона займає перший поверх, а відповідач другий поверх будинку. Вважає, що 8/25 частини будинку разом із належними їй 4/25 частини будинку будуть відповідати за розміром першому поверху будинку, який вона на даний час займає.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів вартості ремонтних робіт та джерел їх фінансування. Відповідач також вказав, що вказаний будинок він отримав в спадок у 1997 році. Ремонт будинку був проведений за його кошти, які були наявні в нього після продажу квартири у 1994 році. Ремонтні роботи на другому поверсі робили квартиранти в рахунок плати за їхнє проживання, а саме - вони встановили міжкімнатні двері, санвузол, поклали кахель та водопровідні труби. Другий поверх був введений в експлуатацію в 2010 році. Інші ремонтні роботи відповідач робив сам та з допомогою найманої праці. Разом із позивачем вони лише переклеювали шпалери на першому поверсі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін стосовно предмету спору, перевіривши всі обставини справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 069554.

На підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. В рішенні суду зазначено, що шлюбні відносини фактично припинені з 2010 року.

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.1997 року, ОСОБА_6 отримав у спадок житловий будинок № 63 по вул. Олександра Невського в м. Запоріжжі, який складався з одного житлового будинку, житловою площею 25,8 кв.м., літньої кухні, вбиральні, парканів, водопроводу, замощення.

Згідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Спірний будинок перейшов у власність ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 23.12.1997 року, отже він є його особистою власністю.

21.04.2010 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 4/25 частини житлового будинку № 63 по вул. Олександра Невського в м. Запоріжжі, загальною площею 109,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 21.04.2010 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Відповідно до ст. 62 СК України, на яку посилалася позивач ОСОБА_5 як на підставу своїх вимог, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі застосування статті 62 СК України, сторона, яка вважає, що набула право власності на майно, збільшивши його вартість, має довести розмір вкладень та їх відповідність тій частці від майна, на яку вона претендує.

Для застосування передбачених ст. 62 СК правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

В процесі розгляду справи за клопотанням позивача судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо ринкової вартості житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі на момент проведення дослідження; ринкової вартості житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, згідно з технічним станом, вказаним в технічному паспорті в 1997 році на момент проведення дослідження; щодо збільшення загальної та житлової площі будинку після введення в експлуатацію другого поверху житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі; ринкової вартості будівель, споруд та іншого нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці біля житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі на момент проведення дослідження.

Згідно до висновку експерта № 2106 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи:

1.Ринкова вартість житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, на дату огляду (19.05.2015 року), може складати 893 397,00 грн.

2.Ринкова вартість житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, згідно до технічного стану, вказаному в технічному паспорті на 1997 рік, на момент проведення вивчення може складати 431 737,00 грн.

3.Після введення в експлуатацію 22.01.2010 року 2-го поверху житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі, загальна площа житлового будинку збільшилась з 50,9 м2 (на 15.03.2010 року) і до 109,9 м2 (на 27.03.2015 року), а житлова площа житлового будинку № 63 по вул. О. Невського в м. Запоріжжі після введення в експлуатацію 2-го поверху, збільшилась з 25,8 м2 (на 27.11.1997 року) до 59,3 м2 на момент введення другого поверху в експлуатацію (15.03.2010 року) і станом на сьогоднішній день (27.03.2015 року).

Як вбачається із матеріалів експертизи, загальна та житлова площа будинку були збільшені після введення в експлуатацію другого поверху будинку, яке відбулося у січні 2010 року.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Згідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач жодними належними доказами не підтвердила розміру трудових і грошових затрат, зроблених нею для поліпшення будинку, у зв'язку із чим не можливо визначити розмір частки у спірному майні, на яку може претендувати позивач.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на час оформлення відповідачем спадщини будинок коштував майже вдвічі дешевше, ніж за оцінкою 2015 року, а також збільшилася його площа. Однак суд зазначає, що згідно до технічного паспорта на спірний будинок станом на 27.11.1997 року, другий поверх будинку вже був, однак був не добудований та мав статус самочинно збудованого. Саме цей факт і вплинув на те, що при обчисленні загальної та житлової площі будинку станом на 1997 рік ці обєкти не бралися до уваги.

Також є некоректною вимога позивача визнати весь спірний будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_5 вже є власником 4/25 частин спірного будинку на підставі договору дарування, тому зазначена частина є особистою власністю позивача, у зв'язку із чим ця частка не може бути об'єктом поділу.

Посилання позивача на те, що протягом спільного життя вона укладала кредитні договори та договори позики не є належними доказами для підтвердження факту спрямування зазначених коштів на поліпшення будинку, оскільки в даних договорах або взагалі не вказана ціль кредитування, або вказана - для особистих потреб.

Керуючись ст.ст. 57, 62 СК України, ст.ст. 84, 86, 88, 10, 11, 60, 212, 213, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 8/25 частин спільного майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.С. Яцун