АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/700/15 Головуючий в суді першої
Провадження №22-ц/774/1128/К/15 інстанції - ОСОБА_1
Категорія № 62 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: заявника - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Психоневрологічного диспансеру м. Кривого Рогу

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи відділ опіки та піклування Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу, про обмеження цивільної дієздатності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, яку неодноразово уточнював, про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4, заінтересовані особи відділ опіки та піклування Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу, посилаючись на те, що ОСОБА_4, над якою потрібно встановити опікунство, є його колишньою дружиною та є інвалідом 2 групи, згідно довідки МСЕК № 026543 від 02.12.2014 року потребує постійного нагляду та лікування, у 2014 році двічі намагалася закінчити своє життя (суїцид), проте разом з нею нікого немає, внаслідок психічної хвороби ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Враховуючи зазначене, в останній редакції своєї заяви від 06.03.2015 року, просив суд: визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, обмеженою у цивільній дієздатності та відповідно до вимог ч.2 ст.60 ЦК України встановити опіку над нею з призначенням опікуна - ОСОБА_2

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року заява ОСОБА_2 про обмеження цивільної дієздатності залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, суд безпідставно залишив заяву про обмеження цивільної дієздатності ОСОБА_4 без задоволення з підстав того, що ОСОБА_2 не є її законним чоловіком, а отже він не відноситься до «близьких родичів» ОСОБА_4, оскільки такий висновок не ґрунтується на законі та принципах, які функціонують у суспільстві, суперечить чималим рішенням Конституційного Суду, Європейського суду з прав людини, відповідно до змісту яких чоловік і дружина, які розлучені з будь-яких підстав, але підтримують один одного, не є чужими людьми, тим паче, коли в них є спільні діти.

Таке поняття, як «сімейне життя», охоплює, окрім іншого, звязки між близькими родичами, насамперед між батьками та дітьми, навіть в тому разі, коли батьки не перебувають у шлюбі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу.

Представник третьої особи - Психоневрологічного диспансеру м. Кривого Рогу - ОСОБА_3 також підтримав апеляційну скаргу заявника та пояснив, що ОСОБА_4 більше 10 років перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері, періодично, в тому числі в теперішній час, проходить лікування, проте її стан не покращується, вона потребує сторонньої опіки, яку спроможний надати лише її колишній чоловік ОСОБА_2, який постійно опікується хворою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2В.І. підлягає відхиленню огляду на наступне.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок стану свого здоровя ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки, яку він бажає надавати.

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є колишнім чоловіком, ОСОБА_4 та не є її близьким родичем, а отже не може бути заявником у справах про обмеження цивільної дієздатності.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма ;підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є колишнім чоловіком ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ №277529 від 02 вересня 2004 року (а.с.4). Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6, 05.10.2000року народження, яка проживає разом із батьком ОСОБА_2

Відповідно до довідки психіатричної МСЕК від 02.12.20014 року ОСОБА_4 встановлено 2 групу інвалідності по загальному захворюванню із зазначенням, що остання потребує нагляду та лікування за інвалідизуючим захворюванням, наступна дата перегляду 01.12.2015 року (а.с.5).

Загальні положення про фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи, визначені главою 4 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 39 ЦК України визначені підстави визнання фізичної особи недієздатною, згідно з якими фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною 1 статті 37 ЦК України встановлено, що над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування.

Згідно частини 2 статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

Згідно частини 1 статті 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Як встановлено судом, заявник ОСОБА_2 є колишнім чоловіком ОСОБА_4, шлюб між ними розірвано у 2004 році, проживають окремо.

Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Тобто, поняття сімї дається через призму формулювання її ознак.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 (стосовно офіційного тлумачення терміну «члена сімї»), такими важливими ознаками сім'ї, членства в сім'ї, є кровна спорідненість, родинні зв'язки, шлюбні відносини.

Виходячи із зазначеного, заявник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не є членами однієї сімї.

Відповідно до частини 1 статті 237 ЦПК України право звернення до суду з заявою про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи мають члени її сім'ї.

З огляду на це, ОСОБА_2 не має права на звернення до суду з заявою про визнання ОСОБА_4 обмежено дієздатною, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч.5 ст.8 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п.36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його її прав цивільного характеру є неправомірними (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п.132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (п.57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Посилання апелянта на те, що він є членом сімї ОСОБА_4, оскільки колишнє подружжя має спільну дитину, також не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку членом сімї ОСОБА_4 буде виступати не її колишній чоловік, а донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідною заявою в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводиться до субєктивного бачення позивачем ситуації та не згодою з висновками суду по їх оцінці, тому колегією суддів відхиляються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час, як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді А.П.Барильська

ОСОБА_7