АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/3329/15 Головуючий: 1 інстанції
· Справа: № 618/42/15-ц Бунін Є.О.
· Категорія: договірні Доповідач: Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 11 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 20 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ЛК «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №01/14-00301, предметом якого є МТЗ 892 Беларус.

Позивач вважав, що вказаний договір фінансового лізингу суперечить принципам добросовісності та справедливості, оскільки його умови є неприйнятними для позивач та такими, що істотно порушують його права. В результаті укладення договору фінансового лізингу відбувся істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, як споживача, що суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_2 вважав несправедливими умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу з додатками з дати його укладення та стягнути з ТОВ « ЛК «Автофінанс» на його користь грошові кошти в сумі 23000 гривень, та стягнути з ТОВ « ЛК «Автофінанс» судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що укладений договір відповідає нормам чинного законодавства. Умовами Договору передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору у розмірі 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається (ст. 10.11. Договору). У разі розірвання даного договору Лізингоодержувачем, сплачена позивачем комісія за організацію Договору в розмірі 23000,00 гривень поверненню не підлягає. За заявою ОСОБА_2, 03 грудня 2014 року договір було розірвано за взаємною згодою сторін.

Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «ЛК «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу - відмовлено.

Не погодившись вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення та постановити по справі нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

Згідно довідки від 11 вересня 2012 року серії ФЛ №486 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «ЛК «Автофінанс» має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с.57).

По справі достовірно встановлено, що 20 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Автофінанс» укладено догові фінансового лізингу №01/14-00301 з додатками.

Відповідно до п. 1.3 укладеного Договору фінансового лізингу (надалі - Договір) лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892 Беларус, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору) та придбається ним на свої ім'я за договором купівлі-продажу у продавця транспортного засобу (а.с.6-12, 13-15).

Пунктами 1.7, 1.8 Договору передбачено, що предмет договору передається в користуванні лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію (а.с.6-12).

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2014 року ОСОБА_2 сплатив на користь TOB «JIK «Автофінанс» комісію за організацію, згідно договору №01/14-00301 в розмірі 23000,00 гривень (а.с.16).

01 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до TOB «ЛК «Автофінанс» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених на користь TOB «ЛК «Автофінанс» коштів - комісії за організацію та оформлення даного договору фінансового лізингу у розмірі 23000,00 гривень (а.с. 18-27).

У зв'язку з чим 03 грудня 2014 року договір фінансового лізингу було розірвано, та зазначено, що оскільки авансових платежів здійснено не було , тому за умовами договору сплачена ОСОБА_2 комісія поверненню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частинами 2, 3 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Положеннями ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і

суспільства, його моральним засадам ; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦПК України, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, вчиняються у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено нормою ч. 1 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судова колегіє погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань позивача ОСОБА_2 та його представника на те, що договір є недійсним, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України, оскільки вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює правові відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому є передчасним до правовідносин, що виникають із договору лізингу, застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, ці правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг», яким, як вже зазначалося вище, не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення. Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень вказаного Закону та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у страві і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи викладене, та те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження недійсності оскаржуваного договору лізингу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, таке, що відповідає положенням ст. 213, 214 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Позивач будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -