АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/665/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1656/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та захист прав позивача,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти по договору заяві № 331832/275780/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. В національній валюті від 26 грудня 2014 року в 150000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти по договору № 331832/302415/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США від 26.01.2015 року у сумі 200,04 доларів США.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» на користь Держави судовий збір у сумі 2047 гривень 01 копійка.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за безпідставністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, 26 грудня між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір заява № 331832/275780/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяця в національній валюті, відповідно до якого позивач розмістив у відповідача грошові кошти у розмірі 200000,00 гривень.

30 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу в повному обсязі, вказані кошти не були повернуті, що і стало підставою звернення до суду.

В подальшому позивач уточнив суму заборгованості по даному договору та повідомив, що після предявлення даного позову відповідач видав йому 50000,00 гривень (при умові перерозміщення їх на інший депозит) . Таким чином позивач прохав стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 150000,00 гривень.

Також 26 січня 2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір 331832/302415/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Відповідно до умов даного договору позивач розмістив у відповідача депозит у розмірі 2200,024 доларів США. В подальшому після закінчення терміну його дії відповідач частково видав позивачу грошові кошти в розмірі 2000,20 дол. США (при умові перерозміщення їх на інший депозит), а залишок становить 200,04 які відповідач не видав позивачу та жодним чином не відреагував на неодноразові звернення позивача щодо видачі даних коштів. Таким чином позивач прожав стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 200,04 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки термін дії депозитних договорів закінчився, а відповідач так і не повернув позивачу грошові кошти то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договорами банківських вкладів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунками за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно до пункту 5 Договору заяви № 331832/275780/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяця в національній валюті вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п.1 Договору-заяви (26.12.2014р. по 26.03.2015р.)

В пункті 2.9 Договору 331832/302415/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США зазначено, що після закінчення або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи Договором, кошти з депозитного рахунку повертається «Клієнту» за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування його на власний поточний або депозитний рахунок, а дія Договору припиняється.

Ураховуючи той факт, що термін дії депозитних договорів закінчився, позивач звернувся з заявою про повернення грошових коштів, за вказаними депозитними вкладами, але Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, колегія суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що невиконання «Банком» взятих за договором зобовязань є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на постанову НБУ від 03.03.2015 року №169 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» відповідно до якої обмежено порядок видачі готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України», оскільки будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших процесуальних документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1