"10" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.
при секретарі - Нелідько Л.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 04.11.1998 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис №1215 та відновити їй дошлюбне прізвище. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 04.11.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відповідач наприкінці 2000 року виїхав до м. Фені Народної Республіки Бангладеш, у зв'язку з цим сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних стосунків. Спорів щодо поділу майна на даний час між сторонами немає.
У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином - за адресою зареєстрованого місця проживання, заяв чи клопотань суду не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України).
Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що між сторонами 04.11.1998 року було укладено шлюб (а.с. 2). Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Сторони з 1999 року разом не проживають, про що складено акт від 31.03.2015 року (а.с. 3), не підтримують сімейних стоснків, спільне господарство не ведуть. Спорів щодо поділу спільного майна на час розгляду справи у сторін немає.
Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 36, 51, 104, 105, 110,112, 114-115 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 169, 179, 197, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва 04.11.1998 року, актовий запис № 1215 - розірвати.
Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище дружини, змінивши його з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: