АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Оніщука М.І., Саліхова В.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва», в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати за ним право користування однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Справа № 760/13374/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12652/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, яка проживала у спірній квартирі та була рідною сестрою його бабусі по лінії матері. 27.01.2012 року ОСОБА_4 попросила його переїхати до неї в квартиру на постійне місце проживання, оскільки в силу її похилого віку та поганого самопочуття їй потрібна була стороння допомога. З цього часу він постійно проживав в даній квартирі, оплачував комунальні послуги, отримував на своє ім'я поштову кореспонденцію, обслуговувався у поліклініці за адресою цієї квартири, проводив ремонтні роботи, купував нову техніку та меблі тощо. Після смерті ОСОБА_4 він за власні кошти здійснив ії поховання, оплатив всі ритуальні послуги та встановив мармуровий надгробок з портретом на її могилі. Оскільки він вселився у спірну квартиру за згодою наймача та протягом 3 років безперервно проживав у цій квартирі вважає, що набув право користування спірною квартирою.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.07.2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судова повістка була вручена менш ніж за три дні, що позбавило їх можливості надати свої заперечення та докази на їх підтвердження. Будь - яких звернень від позивач до них не надходило, а тому вважають, що вони права та інтереси останнього не порушували. Також судом не було взято до уваги акт обстеження житлового приміщення від 03.07.2015 року та довідку форми № 3, які підтверджують, що квартира після смерті наймача ОСОБА_4 залишилася вільною.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 та представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» МотренкоВ.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала та була зареєстрована в однокімнатній неприватизованій квартирі АДРЕСА_1.

27.01.2012 року у вищевказану квартиру, за згодою наймача ОСОБА_4 та на її прохання, був вселений на правах члена сім'ї ОСОБА_1, який є онуком її рідної сестри. З цього часу позивач постійно проживав у спірній квартирі. Інших родичів ОСОБА_4 не мала.

17.06.2012 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Воля-Кабель» було укладено договір, за умовами якого останній замовив у підприємства послуги телеінформаційної мережі за адресою спірної квартири та оплачував надані послуги.

У період спільного проживання позивача з ОСОБА_7, а саме з 27.01.2012 року по день її смерті, ОСОБА_1 у спірній квартирі був встановлений бойлер, придбана нова побутова техніка, підключено кабельне телебачення та інтернет.

Відповідно до довідки від 17.07.2015 року за вих. №217/к, виданої Поліклінікою № 2 вбачається, що ОСОБА_1 обслуговувався у цій поліклініці за місцем свого проживання: АДРЕСА_1.

Згідно з квитанціями позивач сплачував житлово-комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 за листопад 2012 року, травень 2013 року, серпень 2013 року, лютий 2014 року, травень 2014 року, березень 2015 року.

11.01.2015 року ОСОБА_4 було подану заяву до КП «Дирекція управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської РДА в м. Києві про здійснення реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, однак, заява була залишена без уваги.

Згідно із свідоцтвом про поховання від 17.06.2015 року позивач здійснив поховання ОСОБА_4, сплатив усі ритуальні послуги та встановив мармуровий надгробок з портретом на її могилі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вселився в спірне жиле приміщення на законних підставах, постійно проживає, сплачує квартирну плату та комунальні послуги.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 213 цього ж Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Суд розглядаючи справу не звернув увагу на те, що повістка відповідачам була вручена менш ніж за три дні до судового засідання.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав можливості надати заперечення та докази на їх підтвердження колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що порушення судом норм ч. 4 ст. 74 ЦК України призвело до неправильних висновків на основі однобічної оцінки доказів, наданих позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім`ї наймача відповідно до ст. 64 цього ж Кодексу належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 (із змінами, внесеними постановами від 10.03.1989 року № 2, від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 оку № 15) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж дня відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_7, яка була наймачем спірної квартири є рідною сестрою його бабусі. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зазначені обставини позивачем не підтверджені та у позові відсутні посилання на відповідні докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі письмових доказів, які подані у копіях, без належного посвідчення копій відповідними установами. Підпис судді на копіях документів також відсутній, що свідчить про те, що оригінали таких документів у судовому засіданні не надавалися.

Між тим, відповідач надав акт, затверджений начальником ЖЕД-903, згідно з яким 03.07.2015 року спірна квартира була обстежена комісійно та при обстеженні встановлено, що квартира вільна, захаращена та потребує ремонтно - опоряджувальних робіт.

Цього ж дня КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» було складене повідомлення № 6 про те, що наймач квартири ОСОБА_4 померла та квартира вільна, яке передано до відділу обліку та розподілу житлової площі Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до акту від 13.08.2015 року (а.с. 94) замки у спірній квартирі були демонтовані працівниками ЖЕД № 903 на прохання соціального робітника Управління праці та соціального захисту населення Солом`янського району м. Києва в присутності працівників Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з метою надання доступу бригаді швидкої допомоги для госпіталізації ОСОБА_4 У цьому ж акті зазначено, що квартира була захаращена, потребувала косметично-опоряджувального ремонту та ОСОБА_4 проживала у квартирі одна. Станом на 13.08.2015 року у спірній квартирі невідомими особами встановлено нові металеві двері.

Як пояснив представник комунального підприємства спірна квартира до заміни дверей невідомими особами була опечатана.

ОСОБА_1 подано зазначений позов до суду 15.07.2015 року, тобто після обстеження квартири та передачі повідомлення про те, що квартира є вільною.

Зазначені обставини спростовують доводи позивача про його постійне проживання з ОСОБА_4 у спірній квартирі як за життя наймача так і після її смерті.

Суд першої інстанції зробив висновки про те, що позивачем було встановлено у спірній квартирі бойлер, придбана нова побутова техніка, підключено кабельне телебачення, сплачувалися послуги за житлово - комунальні послуги, при цьому суд не звернув уваги на те, що станом на 27.01.2012 року (дата вселення у спірну квартиру позивача за обставинами, викладеними у позовній заяві) останньому було 16 років. Суд першої інстанції не з`ясував питання наявності грошових коштів у позивача для придбання вищезазначених речей та сплати послуг, як і не з`ясував питання про те, чи зберігав позивач за собою право користування іншим житловим приміщенням у період з січня 2012 року, чи приймав участь у приватизації житла тощо.

Таким чином висновки суду ґрунтуються на доказах, які не завірені належним чином та оригінали яких до суду не надавалися. Крім того, висновки суду про придбання позивачем пральної машини, бойлера, кахельної плитки, холодильника, пилососа саме у спірну квартиру ґрунтуються на припущеннях, оскільки квитанції, гарантійні талони, рахунки - фактури підтверджують придбання речей, але доказів наявності зазначених речей у квартирі не надано.

Судом апеляційної інстанції вжито заходів для з`ясування зазначених питань при апеляційному розгляді, а саме визнано явку позивача обов`язковою для дачі пояснень щодо наявності у нього іншого житла, джерел доходів, перевірки відповідності документів, долучених до позовної заяви їх оригіналам або завіреним копіям. Представнику позивача у судовому засіданні 29.09.2015 року також роз`яснено порядок подання доказів, звернуто увагу на те, що як докази, надані до суду першої інстанції, так і докази, надані до суду апеляційної інстанції (копія паспорта та талон зняття з реєстрації) ніким не засвідчені та суду оригіналів не надано. Проте, надалі ні позивач, ні його представник у судове засідання не з`явилися та належним чином завірених копій документів чи їх оригіналів не надали, про причини неявки та причини ненадання документів не повідомили. Будь - яких пояснень на спростування наданих відповідачем актів про те, що спірна квартира захаращена, потребує ремонту, є вільною, а за життя за ОСОБА_4, як за одинокою особою здійснював догляд соціальний працівник ні позивач, ні його представник не надали.

Апелянт також заперечував факт звернення ОСОБА_4 із заявою про реєстрацію позивача у спірній квартирі та просив витребувати у позивача копію заяви, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 34). Про необхідність надання такого доказу також було роз'яснено представнику позивача, проте таку заяву надано не було. Відповідач же вказував на те, що така заява від ОСОБА_4 не поступала, та що сам ОСОБА_1 з таким питанням до них не звертався, паспорт для проведення реєстрації не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, викладені у позовній заяві.

Оскільки проведення судового засідання без завчасного сповіщення відповідачів та без перевірки наданих позивачем копій документів їх оригіналам чи належним чином завіреним копіям призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді