Номер провадження: 22-ц/785/4401/15
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, треті особи орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Суворовський РВ ГУ ДМС в Одеській області ДМС України про визнання відсутності права користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, виселення, зобов'язання передачі нерухомого майна в натурі за апеляційними скаргами ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом.

Позивачі поилалися на те, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2004 року вони є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_9.

Відповідачі були членами сім'ї померлого ОСОБА_9 та проживають в спірній квартирі.

Оскільки, відповідачі були членами сім'ї колишнього власника і не є членами сім'ї позивачів, вони втратили право користування жилим приміщенням, крім того, відмовилися від укладання договору найму житлового приміщення з ними, як із новими власниками, а тому просили позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, треті особи орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Суворовський РВ ГУ ДМС в Одеській області ДМС України про визнання відсутності права користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю, виселення, зобов'язання передачі нерухомого майна в натурі задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 не перешкоджати ОСОБА_2, ОСОБА_3 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітнього ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.

В частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання відсутності права користування жилим приміщенням, зобов'язання передачі нерухомого майна в натурі відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_10 оскаржили рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 задоволені частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 про виселення скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 про виселення без надання іншого житла із квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

В решті рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року прийнято відмову ОСОБА_5 від апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2014 року в частині задоволення позову про виселення та закрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою.

ОСОБА_2 оскаржив рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року у частині вирішення позову про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

В апеляційних скаргахОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Таким винятком є положення ст. 303 ЦПК України, згідно з яким під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розгляд даної справи судом першої інстанції завершено і по суті заявленого позову ухвалено судове рішення 28 березня 2014 року та на даний момент є предметом розгляду в частині вирішення позову про виселення відповідачів.

Відповідно до повноважень апеляційного суду на стадії апеляційного провадження суд перевіряє законність та обгрунтованість ухваленого у справі рішення на момент його ухвалення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку /квартири/ належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЦК. Припинення сімейних відносин з власником будинку /квартири/ не позбавляє їх права користування займанним приміщенням.У разі відсутності угоди між власником будинку /квартири/ і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилася спадщину на вказану квартиру, яку прийняли його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2004 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, в рівних частках, яке зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» /а.с. 9,10/.

На підставі ст. 391 ЦК України та ст. ст. 156, 162 ЖК України позивачі просили виселити відповідачів з їх житлового приміщення, оскільки, ставши власниками, вони не надавали згоди на безоплатне користування своїм житловим приміщенням.

Оскільки відповідачі по справі про виселення не являються членами сім»ї позивачів, котрі стали власниками в рівних частках спірної квартири після смерті ОСОБА_9, згоди на безоплатне користування відповідачами житловим приміщенням нові власники не надавали, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх виселення.

Посилання апеляційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на те, що вони після смерті ОСОБА_9, колишнього власниками, членами сім»ї якого вони були, продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, тому і при зміні власника квартири мають такі ж права і обов»язки як наймач і члени його сім»ї, є безпідставними та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 право членів сім»ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок особи, членами сім»ї якої вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї, в тому числі коли таке припинення права власності відбулося у зв»язку зі смертю власника, членами сім»ї якого були особи, які проживали у належному померлому на праві власності житлі. Спадкоємці, до яких перейшло право власності на таке житло, відповідно до ст. ст. 381, 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у тому числі шляхом виселення осіб, які були членами сім»ї попереднього власника.

Відповідачі не надали доказів того, що вони є членами сім»ї нових власників спірної квартири, що вони укладали з новими власниками договори оренди житлового приміщення.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_4 суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2014 року в частині вирішення позову про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова