19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Барановської Л.В.
при секретарі: Архіповій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -
У січні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 111 218,03 дол. США та судовий збір в сумі 3 654,00 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» у повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись, при цьому, на те, що банк неправомірно збільшив відсоткову ставку, що є незаконним, а позичальник продовжував сплачувати кредит за відсотковою ставкою, яка була передбачена кредитним договором на момент його укладення.

Разом з тим, апелянт зазначає, що банком при зверненні з позовом до суду пропущено строк позовної давності, а тому суд зобов'язаний був відмовити позивачу в задоволенні його позову внаслідок спливу позовної давності.

Справа 759/1394/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13642/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кривов'яз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Також, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки укладався банком без наявності обов'язкової умови - валютної ліцензії.

Заслухавши доповідь головуючого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що30.08.2007 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 007-2900/840-0102, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 106 000,00 дол. США зі сплатою процентів в розмірі 11,95% річних строком до 10.08.2037.

В ході судового розгляду справи встановлено, що банк свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів відповідачу виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення зазначених кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 526, 625, 1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 15.10.2014 сума заборгованості за кредитним договором № 007-2900/840-0102 від 30.08.2007 становить 111 272,60 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 1 441 147,08 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» шляхом стягнення суми заборгованості в розмірі 111 218,03 дол. США, оскільки відповідачем належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконувалися, у зв'язку із чим і утворилася заборгованість, доводами апеляційної скарги не спростовано наявність заборгованості, тому вона підлягає сплаті на користь банку.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо пропуску строків позовної давності, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що останній платіж за спірним кредитним договором було здійснено 10.03.2014, а з позовом ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду у січні 2015, тобто в межах строків позовної давності.

Що стосується зустрічних позовних вимог, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2, як на підставу своїх вимог посилається на те, що проведення розрахунків за кредитним договором в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії НБУ, однак спірний кредитний договір укладено без наявності валютної ліцензії, тому є недійсним.

Згідно ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, зокрема, розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993, НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують

індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема, надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Із п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ № 483 від 14.10.2004, вбачається, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Із листа НБУ «Щодо вимог підпункту ч. 4 ст. 5 Декрету» № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 вбачається, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, а тому операція з надання банками кредитів у іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, оскільки укладання кредитного договору та його виконання в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства, при укладенні та підписанні спірного кредитного договору ОСОБА_2 була ознайомлена з його умовами.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності валютної ліцензії при укладенні спірного кредитного договору є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправомірність збільшення відсоткової ставки банком, колегією суддів встановлено, що положенням п. 2.12 кредитного договору передбачено право кредитора збільшити процентну ставку у разі зміни НБУ розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора, тому такі доводи є безпідставними, оскільки збільшення відсоткової ставки передбачено умовами договору, підписанням якого ОСОБА_2 погодилася з його умовами, зокрема, і із можливим підвищенням відсоткової ставки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: