Провадження № 2/537/340/2015
Справа № 537/148/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2015 24.06.2015 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В., при секретарі Омельченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про скасування аліментів, нарахованих за судовим рішенням, стягнення грошової компенсації, зобов'язання державної виконавчої служби вчинити дії,

в с т а н о в и в :

16.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участі третьої особи Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, в якому просив припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей, встановлених рішенням суду, та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його користь на утримання цих дітей.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, про що Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області зроблено актовий запис №106 від 11.04.2008 року. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.07.2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів з 22.04.2008 року і до повноліття дітей. Проте з 15.08.2014 року мати ОСОБА_2 виїхала за межі України, залишивши дітей на утриманні батька ОСОБА_1 На час звернення до суду діти проживають з батьком ОСОБА_1 Мати ОСОБА_2 дітей не утримує, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Враховуючи, що відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом прав та інтересів. У зв'язку з тим, що діти постійно проживають з батьком та знаходяться на його утриманні, а мати не утримує дітей, просив припинити стягнення аліментів, призначених рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.07.2008 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей. А також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до повноліття дітей.

30.03.2015 року та 08.04.2015 року ОСОБА_1 подав письмові заяви про зміну позовних вимог, а саме про скасування аліментів, нарахованих за судовим рішенням, стягнення грошової компенсації, зобов'язання державної виконавчої служби вчинити дії.

В обґрунтування заяви зазначив вище наведене, а також додав, що з кінця серпня 2014 року по січень 2015 року діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали з батьком ОСОБА_1 та знаходились на повному його утриманні. В цей час мати ОСОБА_2 перебувала за межами України і не утримувала дітей. З початку січня по 15 лютого 2015 року діти знаходились на спільному утриманні обох батьків. З огляду на наведене ОСОБА_1 просив скасувати аліменти, нараховані державним виконавцем на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.07.2008 року в період з 01.10.2014 року по 15.02.2015 року; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за чотири місяці (вересень, жовтень, листопад, грудень), коли діти проживали у батька та були на його утриманні, на кожну дитину в розмірі 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку. Враховуючи, що державний виконавець відмовляється прийняти розписку ОСОБА_2 від 02.09.1997 року про сплату їй аліментів в розмірі 600,00 грн., ОСОБА_1 просив зобов'язати Крюківський ВДВС Кременчуцького МУЮ прийняти зазначену розписку, в якій зазначена невірна дата для розрахунку виплачених аліментів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.04.2015 року задоволено клопотання позивача, залишено без розгляду позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів, призначених рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.08.2008 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів з 22.04.2008 року і до повноліття дітей. А також залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до повноліття дітей.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.04.2015 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з внесеними змінами в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Повідомила, що після розірвання шлюбу в 2008 році діти залишились проживати з нею як з матір'ю. У зв'язку з чим рішенням суду на її користь з батька було стягнуто аліменти на утримання дітей. Батько сплачував на утримання дітей аліменти в мінімальному розмірі, передбаченому ч.2 ст.182 СК України, чого недостатньо для нормального розвитку дітей. Щоб її сім'я не опинилася в скрутному матеріальному становищі, ОСОБА_2 в період з кінця серпня 2014 року до початку січня 2015 року працювала за межами України. В жовтні 2014 року вона поверталась додому. ОСОБА_2 залишала грошові кошти на утримання дітей, які давала як дітям, так і своїй матері, яка завжди допомогала їй у вихованні дітей. В цей період старша дочка ОСОБА_5 з кінця серпня 2014 року проживала в м. Харків, де навчалася в університеті. А молодша дочка ОСОБА_6 проживала не тільки у батька, а й у бабусі матері відповідача. Крім того, за вимогою батька коли ОСОБА_4 захворіла, вона проживала самостійно в квартирі матері, щоб уникнути захворювання молодшої дитини, яка народилась у батька в новому шлюбі. ОСОБА_2 повідомила, що аліменти завжди використовувала за цільовим призначенням на утримання дітей. Вважала позовні вимоги безпідставними. Просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука просив відмовити в задоволенні позову. Подав висновок про те, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають постійне місце проживання з матір'ю ОСОБА_2, забезпечені всім необхідним для розвитку. ОСОБА_2 витрачає аліменти за цільовим призначенням на утримання дітей. В період з вересня 2014 року по лютий 2015 року аліменти їй не сплачувались. Зазначили, що обраний позивачем спосіб захисту порушує права дітей на утримання батьками.

Представник третьої особи Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ не з'явився в судове засідання, хоча був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з внесеними змінами ОСОБА_1, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, актовий запис №106, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №039355, виданим 11.04.2008 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ. (а.с.5).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мають батька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КЕ №052114, виданим 27.09.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, та свідоцтвом про народження серії І-КЕ №325324, виданим 20.08.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_7 райвиконкому м. Кременчука Полтавської області (а.с.9)

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи Крюківським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист №2-1098/2008 на виконання рішення від 01.07.2008 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів щомісячно до повноліття дітей, починаючи з 22.04.2008 року. (а.с.7).

Таким чином судовим рішенням апріорі встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають постійне місце проживання з матір'ю ОСОБА_2

Цей факт також підтверджено Довідкою ТОВ "Добробит" №752/32 від 19.03.2015 року про те, що за адресою АДРЕСА_1 мають зареєстроване місце проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

А також актом обстеження житлових умов №37 від 26.02.2015 року, складеного службою у справах дітей Крюківської районної ради, відповідно до якого за адресою м. Кременчук вул. Леніна буд. №11 кв..22 проживають ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_4, яка навчається в ЗОШ №20, та ОСОБА_3, яка навчається в інституті МВС ім. Бандурки. В зазначеній трьох-кімнатній квартирі умови задовільні, у дітей є окрема кімната, спальні місця, діти забезпечені одягом та їжею, створені всі необхідні умови для розвитку та виховання.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Всупереч наведеним вимогам Закону, ОСОБА_1 не виконує добровільно судове рішення про стягнення аліментів на утримання дітей своєчасно та в повному обсязі.

Цей факт підтверджено довідкою ОСОБА_7 ВДВС Кременчуцького МУЮ №15026 від 02.03.2015 року про те, що, ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 4465,40 грн.

ОСОБА_7 ВДВС Кременчуцького МУЮ №22212 від 06.04.2015 року повідомлено, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1098 від 14.07.2008 року, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до досягнення ними повноліття, відкрито 08.07.2010 року. ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує кошти на утримання дітей, а тому на його майно накладено арешт та оголошено заборону на відчуження, а також направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності.

Сторони визнали, що з серпня 2014 року по жовтень 2014 року та з жовтня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_2 виїжджала за межі України з метою працевлаштування. В цей період старша дочка ОСОБА_5 тимчасово проживала в м. Харків за місцем навчання, а молодша дочка ОСОБА_6 тимчасово проживала у батька ОСОБА_1, перебувала у бабусі матері ОСОБА_2, та під час хвороби проживала самостійно в квартирі матері.

Також наведені факти підтверджено ОСОБА_7 першого заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-7591/0/15-15 від 29.05.2015 року, яким повідомлено, що ОСОБА_2 перетинала державний кордон України 19.08.2014 року та 07.10.2014 року.

Довідкою №2/1135-к від 18.02.2015 року про те, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу Харківського національного університету внутрішніх справ, зарахована на навчання 18.08.2014 року. Довідкою №4/172 від 19.02.2015 року підтверджено, що студентка Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_4 отримала стипендію в період с серпня 2014 року по січень 2015 року в розмірі 1166,59 грн.

Суд критично відноситься к твердженням позивача ОСОБА_1 про нецільове використання ОСОБА_2 аліментів сплачених ним на утримання дітей та про не утримання ОСОБА_2 дітей.

Так, ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають з матір'ю ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні. В період з кінця серпня 2014 року по жовтень 2014 року та з жовтня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_2 працювала за межами України у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. В цей період старша дочка ОСОБА_5 проживала за місцем навчання в м. Харків, а молодша дочка ОСОБА_6 проживала у батька, бабусі матері ОСОБА_2, та самостійно в квартирі матері по вул. Леніна. В цей період мати ОСОБА_2 надавала кошти на утримання своїх дітей. Також і батько приймав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука надав висновок №01-04/292 від 03.06.2015 року про те, що оглянуто житлове приміщення, за адресою АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка тимчасово під час навчання проживає в м. Харків. В зазначеній трьох-кімнатній квартирі умови задовільні, у дітей є окремі спальні місця, діти забезпечені одягом та їжею в достатній кількості, задовільні санітарно-гігієнічні умови помешкання. Аліменти, які сплачувались на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовувались за цільовим призначенням. За період з вересня 2014 року по лютий 2015 року надати висновок про цільове використання аліментів не є можливим, оскільки за цей період ОСОБА_1 аліменти не сплачував.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В ст. 3 ЦК України встановлені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

У ч. 1 ст. 16 ЦК установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Встановлено, що Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.2-ч.5 ст.13 цього Кодексу, якими передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

В проведеному Верховним Судом України аналізі практики застосування ст.16 ЦК України, висловлена правова позиція, що Застосування конкретного способу захисту цивільного права, залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Керуватися ст.16 ЦК України, в якій наведений перелік способів захисту.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК (ст. 8 Сімейного кодексу України).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Цивільним та Сімейним Кодексом України не передбачено такий спосіб захисту як скасування аліментів на утримання неповнолітніх дітей, нарахованих державною виконавчою службою на виконання рішення суду, та стягнення грошової компенсації з матері, на користь якої сплачуються аліменти, у зв'язку з тим, що діти тимчасово проживали у іншого з батьків.

Обраний позивачем спосіб захисту скасування аліментів, нарахованих за судовим рішенням, та стягнення грошової компенсації з матері за період тимчасового проживання дітей з батьком, порушує вимоги ст.124 Конституції України про обов'язковість виконання судових рішень, вимоги ст. 150 СК України про обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, вимоги ст. 157 СК України про те, що той з батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, вимоги ст. 180 СК України про обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, вимоги ст. 185 СК України про обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою тощо), вимоги ст. 193 СК України про те, що влаштування дитини до навчального закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина.

Сімейним Кодексом України передбачена єдина підстава для припинення права на аліменти на утримання неповнолітньої дитини у зв'язку з укладенням договору про передачу права власності на нерухоме майно. (ст.190 СК України).

Але зазначена обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд погоджується з думкою представника органу опіки та піклування про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушує право дітей на утримання батьком.

Позивач ОСОБА_1 просив суд скасувати аліменти нараховані державною виконавчою службою на виконання рішення суду, при цьому зазначив відповідачем ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що аліменти стягуються за рішенням суду, яке підлягає обов'язковому виконанню, відповідач ОСОБА_2 не нараховувала аліменти на виконання рішення суду, позивач ОСОБА_1 як батько також має обовязок утримувати та виховувати дітей, а тому суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_2 порушила, оспорила або не визнала права позивача ОСОБА_1, за захистом яких він звернувся до суду.

За наведених підстав суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування аліментів, нарахованих за судовим рішенням, та стягнення грошової компенсації за період тимчасового проживання дітей з батьком.

Суд роз'яснює позивачу ОСОБА_1, що питання оплати ним аліментів на утримання дітей, в тому числі на підставі наданих банківськіх квитанцій про перерахування коштів дочці ОСОБА_5, вирішується відповідно до Закону в порядку виконання судового рішення.

В порушення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, Позивач не подав суду доказів, що в поданій ним копії розписки від 02.09.1997 року відповідач зазначив дату помилково. Сама відповідач заперечувала наявність помилки в зазначенні нею дати розписки.

Відповідно до ст. ст.. 10, 11, 60, 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обовязок доказування покладається на сторони.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2, тому суд вважає, що позовна вимога зобов'язати Крюківський ВДВС Кременчуцького МУЮ вчинити дії, а саме прийняти розписку ОСОБА_2 від 02.09.1997 року про сплату їй аліментів в розмірі 600,00 грн., заявлена до неналежного відповідача, і цей факт є безумовною підставою для відмови у її задоволенні.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з внесеними змінами ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог з внесеними змінами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про скасування аліментів, нарахованих за судовим рішенням, стягнення грошової компенсації, зобов'язання державної виконавчої служби вчинити дії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківській районний суд м. Кременчука протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же час з моменту його отримання.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_9