Справа № 645/9729/14-ц
Провадження № 2/645/386/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 липня 2015 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Федорової О.В.
секретарів судового засідання - Петленко І.І., Сєркової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:
про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд:
- виселити ОСОБА_2 з іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, що складається з 2-х кімнат та загальною площею 46,5 кв. м.;
- передати предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 33,7 кв. м, загальною площею 46,5 кв. м - в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.
За умовами Іпотечного договору, укладеного між сторонами 30.03.2011 року в забезпечення виконання своїх зобов'язань з повернення позивачу боргу за Договором позики, відповідач передала позивачу в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1, що складається з 2-х кімнат загальною площею 46,5 кв. м..
Згідно з умовами п. 9 договору іпотеки Іпотекодержатель (ОСОБА_1) здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Іпотекодавцем (ОСОБА_2) сплати боргу будь-якого з поточних повернень більш ніж на п'ять днів за договором позики, в забезпечення якої укладений цей договір.
З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Також зазначив, що у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача, на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення на її адресу телеграми, яка згідно довідки від 23.07.2015 року не вручена відповідачу, у зв'язку з тим, що квартира зачинена, адресат по повідомленню за телеграмою не з'явився (а.с. 95).
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
30 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1083 (а.с. 7-8).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася суворо дотримуватися цього порядку і строків і не порушувати його за жодних обставин.
У разі виникнення у відповідача ОСОБА_2 будь-яких сумнівів щодо будь-яких обставин стосовно виконання цієї Мирової угоди та/або дотримання порядку та строків її виконання відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася виконати передбачені цією Мировою угодою свої обов'язки у передбачений ст. 537 ЦК України спосіб, у зв'язку з чим за згодою сторін прострочення позивача у правовідносинах щодо виконання цієї Мирової угоди неможливе.
Проте, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов Мирової угоди, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, та 14 жовтня 2014 року апеляційний суд Харківської області задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою, трьох процентів річних і неустойки та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3222107,11 грн..
Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за договором позики від 30.03.2011 року перед позивачем.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком.
У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 30 березня 2011 року, того ж дня між сторонами укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1085 (а.с. 14-17).
За умовами Іпотечного договору від 30.03.2011 року, відповідач, в забезпечення виконання своїх зобов'язань з повернення позивачу боргу за договором позики, передала позивачу в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1, що складається з 2-х кімнат загальною площею 46,5 кв. м.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
У відповідності до приписів ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 39 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Враховуючи, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», задовольняючи вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, у своєму рішенні суд зазначає, крім іншого, про вжиті ним заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
За приписами ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР, статтями 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Отже, процедура проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.
Недотримання вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.
Таким чином, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2014 року відповідачці за її адресою від імені позивача його представником було направлено письмову Вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, яка відповідачкою отримана особисто 15.11.2015 року (а.с. 35-37, 39).
Однак до цього часу квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, відповідач не звільнила.
Враховуючи вищевикладене, суд знаходить позовні вимоги позивача про виселення обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд -
Передати предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 33,7 кв. м, загальною площею 46,5 кв. м - в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.
Виселити ОСОБА_2 з іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, що складається з 2-х кімнат та загальною площею 46,5 кв. м..
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя Федорова О.В.