Справа № 441/2189/14 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/2674/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року на житловий будинок на АДРЕСА_1 с. Повітно, Городоцького району Львівської області - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 с. Повітно Городоцького району Львівської області та ? частину земельної ділянки пл. 0,25 га (кад. НОМЕР_1) призначену для обслуговування цього будинку, а також на ? частину земельної ділянки пл. 0,0345 га (кад. НОМЕР_2), ? частину земельної ділянки пл. 0,1463 га (кад. НОМЕР_3) призначених для ведення особистого селянського господарства, що в с. Повітно, Городоцького району Львівської області та на ? земельної ділянки пл. 0,1122 га згідно Державного акту Серія НОМЕР_4 від 27.12.2012 року призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в с. Залужжя, Городоцького району, Львівської області, як частку у спільному сумісному майні подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 с. Повітно Городоцького району Львівської області та 1/8 частину земельної ділянки пл. 0,2500 га (кад. НОМЕР_1) призначену для обслуговування цього будинку, а також на ? частину земельної ділянки пл. 0,0345 га (кад. НОМЕР_2), 1/4 частину земельної ділянки пл. 0,1463 га (кад. НОМЕР_3) призначених для ведення особистого селянського господарства, що в с. Повітно, Городоцького району Львівської області та на ? земельної ділянки пл. 0,1122 га згідно Державного акту Серія НОМЕР_4 від 27.12.2012 року призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в с. Залужжя, Городоцького району, Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення його від права спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року на житловий будинок на АДРЕСА_1 с. Повітно, Городоцького району, Львівської області та земельні ділянки пл. 0,25га, пл. 0,0345 га, пл. 0,1463 га, пл. 1122 га згідно державного акту від 27.12.2012 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом відмовити за недоказаністю позовних вимог. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд виходив не з законної правової підстави, а з власної упередженої позиції, що ОСОБА_3 і спадкодавець ОСОБА_5 у часі набуття нею права власності на житловий будинок перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, ОСОБА_5 набула спірний будинок у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька. ОСОБА_3 не був членом господарського двору спадкодавця ОСОБА_5, а постійно був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_2. Крім цього, в судовому засіданні не здобуто жодних доказів відносно того, що ОСОБА_3 внаслідок спільних трудових чи грошових затрат істотно збільшив вартість житлового будинку і на цій підставі набув право власності на частку у цьому майні. Також, зазначає, що в останні роки життя ОСОБА_5 часто хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавав апелянт, а ОСОБА_3 самоусунувся від надання будь-якої допомоги своїй дружині ОСОБА_5. Також, земельні ділянки є особистою власністю померлої ОСОБА_5 та суд безпідставно визнав їх об'єктами права спільної сумісної власної та визначив частки власності у них відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що його інтереси у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з таких підстав.

Із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні первісного суд виходив з такого.

Що стосується первісного позову, то суд вказав про те, що позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_5, а остання потребувала такої допомоги.

Що стосується зустрічного позову, то задовольняючи такий, суд виходив з того, що майно, про визнання права власності на яке просить позивач ОСОБА_3, є спільною сумісною власністю подружжя його та його померлої дружини ОСОБА_5, а тому він має право на ? ідеальну частку кожного із об'єктів, а крім цього має право на 1/8 частину в спірному будинку та ділянці, площею 0,25 га для обслуговування цього будинку, як обов'язкову частку у спадщині дружини, оскільки згідно складеного нею заповіту такі об'єкти нерухомості вона заповіла відповідачу ОСОБА_2, а також право власності на ? частину кожної із трьох ділянок для ведення особистого селянського господарства як його половину спадкового майна після смерті дружини як спадкоємець першої черги, як і відповідач ОСОБА_2 при спадкуванні таких об'єктів за законом.

Колегія суддів вважає, що в цілому такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи, однак в певній частині задоволення зустрічного позову рішення суду обставинам справи та вимогам закону не відповідає.

Так, що стосується первісного позову, то, як вбачається із матеріалів справи, сторонами не оспорено та вказане підтвердив і сам позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції його мати ОСОБА_5 до смерті у безпорадному стані не перебувала, на важкі хвороби, що перешкоджали б їй самостійно налагоджувати свій побут та за собою доглядати не хворіла, проживала разом з батьком (відповідачем) спільно протягом усього подружнього життя у спірному будинку, вели спільне господарство. Батько (відповідач по справі) (1922 р.н., інвалід І групи) від надання їй жодної допомоги не ухилявся. Позов же подано виключно через звернення батька до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті матері чого він не очікував та вважає, що такий діє під впливом сестри, яка спадщину не приймала.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

П.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Зважаючи на вказане висновок суду про відсутність будь-яких доказів на підтвердження вимог первісного позову є підставним, відповідає обставинам справи та вимогам закону. А тому рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову слід визнати законним та обґрунтованим, доводи ж апеляційної скарги в частині, що стосуються незаконності рішення суду в цій частині - безпідставними.

Крім цього, слід визнати обґрунтованими висновки суду про необхідність задоволення зустрічного позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірного будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами та земельної ділянки, площею 0,25 га для його обслуговування та 1/8 частину вказаних об'єктів, як обов'язкову частку у спадщині дружини позивача при вчиненому нею заповіті, яким вона належні їй будинок та ділянку заповіла синові, відповідачу ОСОБА_2

Так, по-перше відповідачем ОСОБА_2 оспорюються будь-які права його батька ОСОБА_3 на майно в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, що є перешкодою для оформлення своїх спадкових прав на частину спірного майна у нотаріальному порядку. (заяви до нотаріуса у копії спадкової справи, у яких ОСОБА_2 просить не видавати його батькові, що прийняв спадщину, свідоцтв про право на спадщину на частку спадкового майна та вказує, що оспорюватиме його права в судовому порядку а.с. 57, 58). Крім цього, ОСОБА_2 заперечує права батька на частину майна як частку у спільному сумісному майні подружжя (заперечення на зустрічний позов а.с. 85-86, апеляційна скарга а.с. 143-147).

Крім цього, як вбачається, із матеріалів справи, пояснень сторін та вірно встановлено судом першої інстанції позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та померла на даний час спадкодавець сторін ОСОБА_5 16.08.1957 року уклали шлюб, який не був розірваним чи визнаним недійсним до смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, під час їх спільного проживання, ведення спільного господарства, - вказаним подружжям було нажито спірний житловий будинок АДРЕСА_1 Городоцького району Львівської області з господарськими будівлями та дворовими спорудами. А саме такий був збудований 1962 року (техпаспорт а.с. 5-7), згодом рішенням №118 Повітнянської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області від 14.12.1989 року було вирішено вважати можливим оформити право власності за ОСОБА_5 на спірний житловий будинок як будинок робітничого двору (а.с. 88- 91), згодом рішенням Городоцької районної ради народних депутатів Львівської області №62 від 26.02.1990 року вирішено оформити право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_5, як будинок робітничого двору, а Самбірському МБТІ провести реєстрацію будинку. 26.03.1990 року на підставі вказаного рішення Городоцькою районною радою народних депутатів видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на вказаний будинок (на той час АДРЕСА_3 (а.с. 92-94).

Після цього 27.12.2012 року ОСОБА_5 видано державний акт Серія НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, обслуговування вказаного жилого будинку та господарських споруд (а.с. 53).

Зважаючи на вказане висновки суду про те, що вказане майно набуто ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі та таке відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України є об'єктами спільної сумісної власності вказаного подружжя відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи відповідача про те, що батько не був зареєстрований у спірному будинку, а тому не має права на частку у будинку та ділянці як об'єктах спільної сумісної власності та такі є особистою власністю матері ОСОБА_5 спростовуються поясненнями самого ж ОСОБА_2 про те, що батьки незважаючи на реєстрацію батька у м.Львові постійно проживали спільно у спірному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та іншими матеріалами справи.

Доводи ж про те, що будинок був набутий матір'ю ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті її батька спростовується наведеним вище. Так як вказано вище будинок був збудований під час шлюбу згаданого подружжя, їх спільного проживання, ведення спільного господарства. Свідоцтво про право власності на будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами видано не на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, а на підставі згаданого рішення виконавчого комітету районної ради. Факт первинного надання ділянки під забудову батькові померлої ОСОБА_5 (свідоцтво на забудову а.с. 87) не свідчить про те, що будинок на ділянці у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3, під час їх спільного проживання, був збудований саме батьком ОСОБА_5 при тому, що свідоцтво про право власності видано саме на дружину позивача ОСОБА_5

Що стосується визнання судом за ОСОБА_3 права на 1/8 частку у вказаних спірних будинку та ділянці як його обов'язкової частки у спадщині померлої ОСОБА_5, то вказане, теж, відповідає обставинам справи та вимогам закону. Так, згідно заповіту від 11.11.2011 року (а.с. 39), ОСОБА_5 заповіла належну їй частку у вказаному майні синові ОСОБА_2, однак позивач ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у цій спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України та того факту, що він є непрацездатним, а саме інвалід І групи та досяг пенсійного віку (1922 р.н.) (копія паспорту та посвідчення а.с. 16-17, 83). Вказана частка, зважаючи, що у випадку спадкування за законом спадкоємцями вказаного майна (? частина будинку та ділянки) є двоє осіб син та батько, складає відповідно половину із того майна, що належало б йому як спадкоємцю першої черги за законом (? частина вказаних будинку та ділянки) - 1/8 частини будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги і у цій частині рішення суду першої інстанції є безпідставними, а рішення відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Однак, що стосується доводів апеляційної скарги в частині визнання за позивачем права власності на частки у трьох земельних ділянках, що надані для ведення особистого селянського господарства, то у цій частині рішення на думку колегія суддів вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Зважаючи на вказану норму закону три земельні ділянки пл. 0,0345 га, пл. 0,1463 га призначені для ведення особистого селянського господарства, що в с. Повітно, Городоцького району Львівської області та пл. 0,1122 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в с. Залужжя, Городоцького району, Львівської області, як такі, що набуті ОСОБА_5 за час шлюбу, однак внаслідок приватизації ділянок слід вважати її особистою власністю. А тому позивач ОСОБА_3 набуває лише ? частину кожної з них у порядку спадкування після смерті дружини, як її спадкоємець першої черги за законом, зважаючи, що вказані ділянки заповітом не охоплені.

Вказане не стосується ділянки для обслуговування будинку, хоч така теж набута в порядку приватизації, оскільки така є приналежністю до будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, а тому і ділянка належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Вказане підтверджується, також, і п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ".

Доводи представника позивача про те, що такі ділянки отримані внаслідок спільного користування такими ділянками подружжям, їх спільної праці на них, жодними доказами не підтверджені та заперечуються відповідачем ОСОБА_2

Зважаючи на вказане позов в частині визнання права власності на частини трьох ділянок для ведення особистого селянського господарства підлягає до часткового задоволення та слід визнати за позивачем право власності на ? частину кожної із цих трьох ділянок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги у цій частині слід визнати обґрунтованими.

Враховуючи вказане вище апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Рішення ж суду у частині задоволення вимог зустрічного позову про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину вказаних вище трьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства як частку у спільному майні подружжя, а також на ? частину кожної з них в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 слід скасувати з ухваленням нового рішення в цій частині та визнанням за позивачем за зустрічним позовом права власності на ? частину кожної із ділянок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 В решті згаданих вимог - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року - в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки пл. 0,0345 га (кад. НОМЕР_2), ? частину земельної ділянки пл. 0,1463 га (кад. НОМЕР_3) призначених для ведення особистого селянського господарства, що в с. Повітно, Городоцького району Львівської області та на ? земельної ділянки пл. 0,1122 га, згідно Державного акту Серія НОМЕР_4 від 27.12.2012 року призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в с. Залужжя, Городоцького району, Львівської області, як частку у спільному сумісному майні подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину кожної із вказаних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки пл. 0,0345 га (кад. НОМЕР_2), ? частину земельної ділянки пл. 0,1463 га (кад. НОМЕР_3) призначених для ведення особистого селянського господарства, що в с. Повітно, Городоцького району Львівської області та на ? земельної ділянки пл. 0,1122 га, згідно Державного акту Серія НОМЕР_4 від 27.12.2012 року призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в с. Залужжя, Городоцького району, Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

В задоволенні решти позову - відмовити.

В решті рішення Городоцького районного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник