Справа № 521/107/14-ц
Провадження № 2/521/2098/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Роїк Д.Я.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», про оскарження дисциплінарних стягнень, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», про оскарження дисциплінарних стягнень.

Позивач посилалася на те, що на час роботи в КП ЖКС «Чорноморський» мала прізвище «Жданова» та з 01.10.2010 року була прийнята на роботу юристом в юридичний відділ КП ЖКС «Чорноморський». З 01.11.2010 року по 14.02.2014 року працювала на посаді начальника юридичного відділу даного підприємства. За весь період роботи в КП ЖКС «Чорноморський» позивач отримала два дисциплінарних стягнення, які тепер оскаржує.

Наказом від 19.04.2013 року № 40-К на позивача «за порушення порядку укладення договорів оренди комунального майна» було накладено стягнення - винесено догану (перше стягнення). Наказом № 117-К від 27.11.2013 року позивач була вдруге притягнена до дисциплінарної відповідальності, у вигляді догани, за порушення трудової дисципліни (друге стягнення).

Накладення обох дисциплінарних стягнень позивач вважає незаконним та необґрунтованим. Позивач не вбачає в своїх діях ознак порушення трудової дисципліни, з винесеними доганами не згодна, просить суд скасувати накладені на неї наказами № 40-К від 19.04.2013 року та № 117-К від 27.11.2013 року дисциплінарні стягнення у вигляді доган за порушення порядку укладення договорів оренди комунального майна та за неналежне виконання п.п. 10, 11, 16, 28 функціональних обов'язків начальника юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський». Крім того позивач просить поновити строк для оскарження щодо першого стягнення.

По першому стягненню позивач пояснила, що, як вказано в наказі № 40-К від 19.04.2013 року, підставою для догани стала «перевірка, проведена Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (далі ДКВ ОМР) у березні 2013 року, за період вересень 2011 року - лютий 2013 року, якою встановлено порушення процедури укладення договорів оренди комунальної власності». Позивач вважає це стягнення незаконним на підставі, що договірна та судово-претензійна робота з юридичними особами покладалася, згідно функціональних обовязків, на юриста першої категорії КП ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_2 Позивач наполягає, що порушень при укладенні договорів оренди не скоювала, бо не мала до них відношення, ними не займалася, а відомо позивачу про такі договори стало лише із акту перевірки ДКВ ОМР (який не містить ні дати, ні вихідного номеру) після завершення такої перевірки. До роботи з жодним із вказаних в акті ДКВ ОМР договорів позивач не була залучена керівником КП ЖКС «Чорноморський», про це свідчить відсутність її підпису, «візи», на договорах, що передбачено і обовязково для виконання, при залученні працівника, згідно п.13 функціональних обовязків начальника юридичного відділу. Факт відсутності візи позивача на всіх договорах сторонами не заперечується. Після ознайомлення з актом перевірки ДКВ ОМР, про існування якого позивач дізналася із запізненням, тобто після втручання прокуратури і отримання подання прокуратури (без номера і дати), позивач ознайомилася з вказаними договорами і тільки тоді мала змогу займатися контролюванням виправлень зазначених в поданні помилок, шляхом спілкування по цьому питанню з відповідальним за такі договори юристом першої категорії ОСОБА_2 та представниками ДКВ ОМР.

Позивач стверджує, що укладати такі угоди було неправомірно, оскільки підсобні приміщення, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 р., належать мешканцям приватизованих квартир, де йдеться про тлумачення п.2.ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Позивач вважає, що саме тому адміністрація КП ЖКС «Чорноморський» і укладала такі договори без її залучення, розуміючи, що вона позивач, не дозволить порушувати права мешканців будинків.

Позицію позивача також підтверджує зміст Статуту КП ЖКС «Чорноморський» (а.с. 18-24), затверджений рішенням Одеської міської ради №1449-V від 04.07.2007 року, де в повноваженнях та обовязках КП ЖКС «Чорноморський» взагалі не йдеться про уповноваження укладати договори оренди комунального майна відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Такі повноваження має лише Департамент комунальної власності Одеської міської ради згідно п.2.2.4. Положення, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 384-VI від 28.02.2011 року. Тому відповідач діяв на підставі відповідного діючого цивільного законодавства та щомісячно звітував перед ДКВ ОМР про здані в оренду приміщення на загальних підставах та сплачував ДКС ОМР 50% вартості комунальних послуг, наданих касами (банками). А згідно ч.4 п.3 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим. Тому, оскільки усі договори КП ЖКС «Чорноморський» про оренду були пролонгацією попередніх таких договорів, які у свій час були погодженими ДКВ ОМР, то нове їх узгодження з ДКВ ОМР не потребувалося. Тобто, спеціальна форма узгодження договорів Законом України «Про оренду державного та комунального майна» не передбачена, але, не враховуючи зазначених норм діючого законодавства, вимагалася представниками ДКВ ОМР на час перевірки.

Також позовні вимоги 14.07.2014 року було доповнено тим, що відповідач при винесенні дисциплінарного стягнення - догани, не врахував положення ст. 148 КЗпП України, згідно якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Якби їй було відомо про притягнення до дисциплінарної відповідальності, вона б вказала в своїх письмових поясненнях адміністрації:

1) про пропуск строку для стягнення;

2) про свою непричетність до роботи з цими договорами;

3) про неправомірність укладення таких договорів відповідно до діючого законодавства,

та уникла б цим дисциплінарного стягнення, в чому була зацікавлена, чи своєчасно б його оскаржила.

Всі накази по підприємству (КП ЖКС «Чорноморський») завжди візуються начальником юридичного відділу, а за його відсутності, - іншим представником юридичного відділу. Наказ від 19.04.2013 року № 40-К ніким з юридичного відділу не завізований, що свідчить про не існування такого наказу на момент його винесенні (19.04.2013 року), а виготовлення його пізніше, «заднім числом», що стало причиною неправомірного його виготовлення та, відповідно, неможливістю надання його для візування любому з працівників юрвідділу КП ЖКС «Чорноморський», що передбачено процедурою узгодження та оформлення наказів.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Всі зазначені в акті перевірки ДКВ ОМР договори оренди датовані з 17.07.2007 року по 25.01.2011 року. Перевірка ж відбувалася в березні 2013 року. Тобто, з моменту укладення останнього договору до накладення стягнення пройшло два роки і три місяці, тому позивач вважає дисциплінарне стягнення, застосоване до неї з даного приводу незаконним.

По другому стягненню позивач пояснила, що підставою для винесення наказу № 117-К від 27.11.2013 року став акт Київської районної адміністрації Одеської міської ради (далі КРА ОМР) про результати перевірки діяльності юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» від 22.11.2013 року. Позивач вважає це стягнення незаконним на підставі того, що даний акт перевірки КРА ОМР є надуманим і необґрунтованим, оскільки неналежного виконання функціональних обов`язків позивач не допускала і завжди сумлінно працювала виключно в інтересах свого підприємства (відповідача).

По першому пункту акту КРА ОМР (невиконання ведення номенклатури справ, що було віднесено до п.10 та п.11 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач заперечує наявність вимоги ведення номенклатури справ, тому що на підприємстві відповідача, де працювала позивач, ні в усній, ні в письмовій формі не вимагалася певна форма ведення номенклатури справ. Тому ведення справ велося нею в формі електронного реєстру, з зазначенням всієї необхідної інформації для швидкої ідентифікації кожної справи.

По другому пункту акту КРА ОМР (не реєстрації вхідної документації, що було віднесено до п.10 та п.11 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач зазначає, що реєстрація вхідної документації окремо юрвідділом ніколи не велася, бо вся кореспонденція адресувалася на ім`я директора і адресу КП ЖКС «Чорноморський», і що таку кореспонденцію реєструє спеціально уповноважена особа секретар та інспектор по зверненням громадян, а в її обовязки така функція не входила.

По третьому пункту акту КРА ОМР (не сформованості справ, не пронумерованості їх сторінок, відсутності опису, що було віднесено до п.10 та п.11 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач наполягає на веденні чіткого реєстру з описом основних інформаційних даних справ, на надуманій вимозі перевіряючих щодо відсутності нумерації сторінок справ, тому що ця вимога не є обовязковою відповідно до нормативних актів для формування справ представниками процесуальної сторони.

По четвертому пункту акту КРА ОМР (не оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси по справі гр. ОСОБА_3, що було віднесено до п. 16 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач доводить підстави не оскарження наявними в даній справі документами - заявою про розяснення рішення суду №111/13-1 від 28.03.2013 року з чітким тлумаченням позиції, що це не входить в повноваження КП ЖКС «Чорноморський», а прописано в повноваженнях КРА ОМР (ч.ч.9, 11 п. 3.2.6. Положення про КРА ОМР) та наполягає на існуванні тиску з боку керівництва КРА ОМР на позивача і на директора КП ЖКС «Чорноморський» щодо невживання ними ніяких дій по оскарженню рішення суду по справі гр. ОСОБА_3, що може підтвердити свідок ОСОБА_4, який дотепер є працівником КП ЖКС «Чорноморський» та займає посаду юриста першої категорії.

По пятому пункту акту КРА ОМР (не оскарження чотирьох ухвал №/спр. 1512/6971/2012, №/спр. 1512/3910/2012, №/спр. 1512/6972/2012 і №/спр. 1512/9243/2012 та не прийняття заходів щодо стягнення грошових сум в позовному порядку, що було віднесено до п.16 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач звертає увагу суду, що нормами процесуального права України, які регулюють «Наказне провадження», не передбачена процедура оскарження ухвал суду про скасування судових наказів за заявою боржників в апеляційному порядку, про що, однак, зазначено в акті КРА ОМР. Накази на стягнення боргів з цих боржників скасовані судами за заявами самих боржників. Це їх право і для відповідача залишається тільки можливість стягнення боргу за надані послуги в позовному провадженні, за для чого, за вказівкою позивача, відповідальним працівником юрвідділу ОСОБА_4, та представниками дільниць КП ЖКС «Чорноморський» збиралися документи про підтвердження здійснення оферти з боку КП ЖКС «Чорноморський», відповідача, щодо пропозиції укладення договору з надання послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкових територій (далі УБПТ), але на час перевірки КРА ОМР цих документів юрвідділ з дільниць ще не отримав.

По шостому пункту акту КРА ОМР (не оскарження 39 ухвал Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2009 року про відмову в прийнятті заяв про видачу судового наказу, не усунення підстав, з яких було відмовлено, та повторно не подані заяви про видачу судового наказу, що було віднесено до п.16 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач зазначає невірність, вигаданість дат, на які посилалися перевіряючі, а також на існування підстав, з яких було відмовлено її підприємству, відповідачу, у видачі наказу, а саме відсутність договорів по УБПТ. Тому, як зазначено і в попередньому пункті,

відповідальний працівник юрвідділу ОСОБА_4 та керівники дільниць КП ЖКС «Чорноморський», за вказівкою позивача, збирали документи (пропозицію з боку відповідача щодо укладення договору з УБПТ або підписаний споживачем договір з УБПТ) для подачі позовних заяв в суд, але на час перевірки КРА ОМР цих документів юрвідділ з дільниць ще не отримав, тому на той час саме збирав документи для підтвердження своєї правової позиції в суді.

По сьомому пункту акту КРА ОМР (не усунення зауважень по 18 постановах Державної виконавчої служби від 13.09.2012 року щодо недодання документу, який підтверджує повноваження особи, що його подає та не подання повторно наказів для стягнення грошових сум, що призвело до сплину строку для предявлення наказів, яке було віднесено до п.16 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач стверджувала, що насправді недоліки, стосовно неналежним чином завіреної довіреності, були вчасно усунені представником юрвідділу і заяви до виконавчої служби Київського району м. Одеси подані повторно, про що свідчать наявні відповідні заяви і відкрите виконавче провадження саме по цих 18 постановах, що може бути підтверджено документами, про які позивач 11.01.2014 року клопотала витребувати у відповідача, але відповідач таку ухвалу суду до нині не виконав з невідомих суду причин.

По восьмому пункту акту КРА ОМР (прийнятті заяв громадян про продовження терміну договору юридичним відділом самостійного, без відповідної реєстрації, що було віднесено до п.28 функціональних обовязків начальника юрвідділу) позивач зазначила, що вона не є спеціально призначеною особою, на яку покладається обов`язок ведення діловодства за пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами громадян, тому вимагання від неї того, що не входить в її функціональні обов`язки є протиправним.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати незаконними та скасувати накази директора КП ЖКС «Чорноморський» від 19.04.2013 року № 40-К та від 27.11.2013 року № 117-К про застосування до начальника юридичного відділу ОСОБА_5 дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

В судовому засіданні 14.07.2014 року позивач уточнила свої позовні вимоги та виклала їх в новій редакції, пояснивши зміну свого прізвища з «Жданова» на «Жердецька» у звязку із розірванням шлюбу і поверненням на дівоче прізвище та зазначила нові підстави для оскарження накладеного на неї дисциплінарного стягнення, згідно доданих 19.02.2014 року документів, а саме, копія наказу № 40-К про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення (догани) від 19.04.2013 року, копія наказу № 117-К про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення (догани) від 27.11.2013 року.

Представником відповідача ОСОБА_6 в листопаді 2014 року були надані заперечення проти позовної заяви (а.с. 172-174), згідно яких відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні її вимог про оскарження дисциплінарних стягнень, оскільки зазначає, що позивач повинна була знати про укладання договорів оренди, бо це є її функціональними обовязками (п.10, 11 функціональних обовязків).

Представник відповідача заперечує порушення з боку відповідача ст. 148 КЗпП України, згідно якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідач, посилаючись на ч.2 ст. 148 КЗпП України, а саме, дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, - вказує, що дана норма застосовується у разі, якщо про скоєння проступку не стало відомо одразу. Тобто, відповідач стверджує, що обидва накази про дисциплінарні стягнення винесені без порушення строків: перший наказ №40-К від 19.04.2013 року за проступок, який мав місце в лютому 2013 року і був виявлений перевіркою в березні 2013 року (тобто до сплину вказаних в законі шести місяців); другий наказ №117-К від 27.11.2013 року за проступок, виявлений перевіркою 22.11.2013 року.

Представник відповідача заперечує проти ствердження позивача про порушення ч.1 ст. 149 КЗпП України, не витребування у позивача письмових пояснень, посилаючись на наявність акту КП ЖКС «Чорноморський» №1 від 19.04.2013 року про відмову позивача від дачі пояснювальної записки і підпису про ознайомлення з наказом «Про притягнення до дисциплінарного стягнення», який був доданий до заперечень.

Також представник відповідача стверджує, що позивач не здійснила свій функціональний обовязок і не проконтролювала його здійснення своїми підлеглими, тобто, не оскаржила ухвали про скасування судових наказів та зазначає, що думка перевіряючих була не «непрофесійною», а неправильно вираженою, бо п.2 ч.8 ст. 105-1 ЦПК України містить положення, згідно якого суд, скасовуючи судовий наказ, розяснює, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні. Тобто, хоча думка перевіряючих була виражена невірно, проте положення ЦПК України прямо вказують на те, що позивач не здійснила свій функціональний обовязок щодо представлення інтересів підприємства в суді і не проконтролювала його здійснення своїми підлеглими.

В своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що позивач в своїй позовній заяві не вказала, з яких саме підстав судом було відмовлено у прийнятті 39 заяв про видачу судового наказу та ставить під сумнів сумлінність і професійність виконання позивачем своїх професійних обовязків, посилаючись на строк збирання документів впродовж трьох місяців для предявлення позовів боржникам, на підставі чого просить відмовити позивачу в позові.

Позивач в судовому засіданні 05.02.2015 року підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на винесенні рішення.

Представник відповідача 05.02.2015 року у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив, ніяких клопотань, заяв на день судового засідання не надавав. Ухвала суду від 19.02.2014 року про витребування доказів на день винесення рішення відповідачем не виконана, витребувані документи суду не надані.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що на час роботи в КП ЖКС «Чорноморський» позивач мала прізвище ОСОБА_5 та з 01.10.2010 року була прийнята на роботу юристом в юридичний відділ КП ЖКС «Чорноморський». З 01.11.2010 року по 14.02.2014 року позивач працювала на посаді начальника юридичного відділу даного підприємства. З функціональними обовязками начальника юридичного відділу ОСОБА_5 була ознайомлена під підпис 03.01.2012 року. За весь період роботи в КП ЖКС «Чорноморський» позивач отримала два дисциплінарних стягнення, які тепер оскаржує.

За результатами перевірки діяльності юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» начальником відділу правового забезпечення Київської районної адміністрації ОМР було складено акт від 22.11.2013 року, в якому зазначалося про виявлені порушення в роботі юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський», а саме: номенклатура справ юридичним відділом КП ЖКС «Чорноморський» не ведеться, вхідна документація не реєструється, справи не сформовані, не пронумеровані та опис відсутній, не оскаржено рішення суду по справі ОСОБА_3, не оскаржено 39 ухвал Київського районного суду м. Одеси, не усунено зауваження по 18 постановах Державної виконавчої служби, заяви громадян приймалися без відповідної реєстрації (а.с. 15-17).

Згідно наказу КП ЖКС «Чорноморський» №32-КУ від 14.02.2014 року ОСОБА_5 звільнено з посади начальника юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» з 14.02.2014 року за неналежне виконання функціональних обовязків, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами для звільнення ОСОБА_5 з посади стали: акт по результатам перевірки діяльності юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» від 22.11.2013 року, наказ по підприємству від 26.11.2013 року «Про проведення перевірки діяльності підприємства», службова записка комісії КП ЖКС «Чорноморський», наказ по підприємству від 19.04.2013 року № 40-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наказ по підприємству від 27.11.2013 року № 117-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», подання на засіданні профспілкового комітету від 08.01.2014 року «Про надання згоди на звільнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України», витяг з протоколу № 3 від 06.02.2014 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету. (а.с. 65). Цей факт сторонами не заперечується, тому суд вважає його встановленим на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України. Наявність в справі даних документів свідчить про упередженість адміністрації відповідача щодо накладення незаконних стягнень на позивачку.

Згідно наказу № 40-К від 19.04.2013 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, обявлено догану начальнику юридичного відділу, ОСОБА_5, за порушення порядку укладення договорів оренди комунального майна. Підпис про ознайомлення позивача з вказаним наказом відсутній (а.с. 67).

Згідно наказу № 117-К від 27.11.2013 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, обявлено догану начальнику юридичного відділу, ОСОБА_5, за неналежне виконання функціональних обовязків, які проявилися в порушення п.п. 10, 11, 16, 28 функціональних обовязків начальника юридичного відділу. Підпис про ознайомлення позивача з вказаним наказом відсутній (а.с. 66).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 149 КЗпП України, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Із аналізу вказаних норм діючого законодавства слідує, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При цьому, дисциплінарне стягнення накладається лише за встановлене порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому, закон вимагає аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обовязків, розяснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, описова частина оскаржуваних наказів № 40-К від 19.04.2013 року та № 117К від 27.11.2013 року не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинений позивачем, не вказано в чому проявилося порушення ним трудової дисципліни, правил внутрішнього розпорядку, посадової інструкції тощо, в невиконанні чи неналежному виконанні посадових обовязків та яких саме.

Так по першому стягненню (наказ № 40-К від 19.04.2013 року) на позивача, як зазначено в наказі «за порушення порядку укладення договорів оренди комунального майна» було накладене стягнення - винесено догану. Підставою для догани стала «перевірка, проведена ДКВ ОМР у березні 2013 року за період вересень 2011 - лютий 2013 р.р., якою встановлено порушення процедури укладення договорів оренди комунальної власності.» В чому саме полягало таке порушення, в наказі не вказано.

Враховуючи те, що договірна робота та справи судово-претензійної роботи з юридичними особами покладалися, згідно функціональних обов'язків, на юриста першої категорії, ОСОБА_2, що зясовано з пояснень позивача, пояснень свідка ОСОБА_2 та доданих функціональних обовязків юриста першої категорії ОСОБА_2, суд вважає вказане стягнення необґрунтованим.

Вислухавши пояснення позивача по цим питанням, суд також прийняв до відома показання свідка ОСОБА_2, який в судовому засіданні пояснив, що позивач, дійсно, не мала відношення до укладення договорів оренди комунального майна та що він обговорював всі питання і істотні умови по даних договорах напряму з директором КП «ЖКС Чорноморський» без залучення позивача по прямій вказівці директора на це.

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду в судовому засіданні, що стосовно зазначеної в наказі від 19.04.2013 року № 40-К підстави для винесення догани позивачу є, нібито, порушення позивачем процедури укладення договорів оренди комунальної власності згідно Закону «Про оренду державного та комунального майна», що зазначалося в акті ДКВ ОМР (без номеру і дати) перевірки ДКВ виконання рішень ОМР про бюджет міста ОСОБА_7 2011-2013 р.р. Даний акт ДКВ ОМР свідок ОСОБА_2 вважає необґрунтованим з наступних підстав. Порушень при укладенні договорів оренди позивач не скоювала, бо не мала до них відношення та ними не займалася. Відповідальною особою за укладення всіх договорів із суб'єктами підприємницької діяльності - контрагентами ЖКС згідно трудового договору та функціональних обов'язків був особисто свідок ОСОБА_2, а не позивач. Перевірка ДКВ ОМР проведена за період вересень 2011 року - лютий 2013 року. Проте зазначені в акті ДКВ ОМР договори оренди укладались до періоду, який перевірявся і обставини їх укладення перевіряючими по-суті не досліджувались, зокрема:

-- два договори з ОАТ «Ощадбанк» про оренду частин приміщень під каси прийому комунальних платежів від населення - від 17.07.2007 р. та 30.12.2010 р.;

-- три договори з ПАТ КБ «Приватбанк» про оренду частин приміщень під каси прийому комунальних платежів від населення - від 01.01.2011 р.;

-- один договір оренди з ВАТ «ОСОБА_8 Аваль» 18 м2 поверхні даху будинку під розміщення рекламної конструкції - від 25.01.2011 р.

Головним аргументами щодо необґрунтованості висновків акту ДКВ ОМР, припису прокуратури щодо існування, нібито, порушення процедури укладення угод оренди, передбаченому спеціальним законом «Про оренду державного та комунального майна» є те, що перелічені об'єкти оренди не підпадають під дію цього закону, а підпадають під законодавство про оренду на загальних підставах. Аргументи свідка ОСОБА_2, були, з його слів, після отримання вищевказаних акту та припису, доведені ним особисто до позивача та керівництва відповідача, а саме позиція полягала у наступному: «Частини приміщень, які використовуються як каси для прийому комунальних платежів від населення не є окремим індивідуально-визначеним майном, як об'єкт оренди, згідно закону «Про оренду державного та комунального майна» і які не зазначені в облікових даних КП ЖКС «Чорноморський», ДКС, а є лише частинами окремих приміщень інвентарних, «окремих індивідуально визначених об'єктів», які зазначені в облікових даних КП ЖКС «Чорноморський», ДКВ ОМР. Наприклад, не можна вважати окремим, індивідуально визначеним майном відгороджену частину (2 м2) фойє будівлі КП ЖКС «Чорноморський», яка (будівля в цілому) власне і є індивідуально визначеним майном та яка обліковується в ДКВ, як об'єкт. Але ця (2 м2) відгороджена частина фойє будівлі КП ЖКС «Чорноморський» не обліковується ні на балансі КП ЖКС «Чорноморський», ні на балансі ДКС. Частини приміщень під касами, розташованими на перших поверхах жилих багатоквартирних будинках є частиною підсобних приміщень (техповерхів) цих будинків, а згідно чинного законодавства та 2-х рішень Конституційного Суду України є спільною сумісною власністю мешканців і тому, саме з ними може узгоджуватись питання щодо здачі приміщення в оренду, а не з ДКВ ОМР, як це зазначено в акті ДКВ ОМР (як порушення). З тих же ж підстав, необґрунтованою є також претензія ДКВ ОМР у відношенні не страхування, як об'єкта оренди права користування частиною поверхні даху (ОСОБА_9, 13) під розміщення рекламної конструкції. «Частина поверхні» даху - тим більше не є індивідуально визначеним майном з метою страхування, так як сам дах (його частину), як невід'ємний і неподільний конструктивний елемент будинку, не передано в розпорядження орендаря, а використовується за прямим призначенням в інтересах мешканців. З позицій закону про оренду держмайна стосовно висновку ДКВ ОМР про порушення у зв'язку з укладенням договору без страхуванням об'єкту оренди орендарем. Приміщення кас прийому комунальних платежів, постійно використовуються як каси з 90-х років минулого сторіччя і за цей час ДКВ ОМР неодноразово давало згоду на таке їх використання та регулярно отримує всю інформацію (звіти, листування) про їх використання разом з 50% орендної плати. Закон «Про оренду державного та комунального майна» (ч.4 п.3 ст.9) не зобов'язує балансоутримувача кожен раз проходити процедуру узгодження при переукладанні договорів оренди. Договори з банками лише переукладаються у зв'язку з закінченням строку їх дії. При з`ясуванні керівництвом КП ЖКС «Чорноморський» зазначеної правової позиції свідка ОСОБА_2, підкріпленої законодавством України, про винесення догани позивачу на підставі результатів зробленої ДКВ ОМР перевірки і тим більш про існування акту КП ЖКС «Чорноморський» про відмову позивача в ознайомленні з таким наказом про дисциплінарне стягнення не йшлося, цього не було.»

Судом з свідчень свідка ОСОБА_2 також встановлено, що позивачем порушень при укладенні договорів оренди не скоєно, бо її було усунено керівництвом КП ЖКС «Чорноморський» від укладання договорів оренди.

Суд вважає правильним застосування в даному випадку рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 г. № 4-рп / 2004 у справі № 1-2/2004р., яке підтверджує, що позиція позивача була заснована на законодавстві України, тому допускає, що до роботи з жодним із вказаних в акті ДКВ ОМР договорів позивач не була залучена адміністрацією відповідача, про що свідчить відсутність її підпису - «візи» на них та що обумовлено п. 2.1. р.VI Положення про юридичний відділ КП ЖКС «Чорноморський» від 27.01.2011 р. та п.13 функціональних обовязків начальника юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський».

Суд вважає, що відповідач, при винесенні дисциплінарного стягнення догани від 19.04.2013 року №40-К, не врахував положення ст. 148 КЗпП України, згідно якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Всі зазначені в акті перевірки ДКВ ОМР договори оренди датовані з 17.07.2007 року по 25.01.2011 року. Цей акт перевірки отримано відповідачем в березні 2013 року. Тобто, з моменту укладення останнього договору пройшло два роки і три місяці, тому дисциплінарне стягнення застосоване до позивача з даного приводу є незаконним. Трудове законодавство не допускає можливості застосування дисциплінарного стягнення, якщо з дня порушення трудової дисципліни пройшло більше шести місяців (ч.2 ст.148 КЗпПУ).

Також суд вважає, що відповідач порушив ч.1 ст. 149 КЗпП України, не витребувавши у позивача пояснення при накладенні дисциплінарного стягнення догани, згідно наказу від 19.04.2013 року № 40-К. Про відсутність письмового пояснення свідчить сам наказ про дисциплінарне стягнення, в якому немає вказівки ні на таке письмове пояснення, ні вказівки на відмову в його наданні, ні посилання на акт про відмову позивача в ознайомленні з наказом. Про це свідчить і сам факт ненадання відповідачем суду витребуваних документів щодо накладення дисциплінарного стягнення (з дати подачі позовної заяви 11.01.2014 р. до листопада 2014 р., дати надання заперечення відповідача і навіть на вимогу суду згідно ухвали від 19.02.2014 р.).

При дослідженні доказів суд на підставі ч.1 ст. 212 ЦПК України прийшов до висновку, що відсутність візи юридичного відділу на наказі від 19.04.2013 року № 40-К є порушенням процедури узгодження та оформлення наказів по підприємству відповідача, що закріплено п.п. 1.6., 1.8.-1.1., 2.5, 5.5, 6.1, 9 Положення про юридичний відділ КП ЖКС «Чорноморський», п.п. 12-14 функціональних обовязків начальника юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський», п.4 функціональних обовязків юриста першої категорії КП ЖКС «Чорноморський». Це, а також показання свідка - юриста першої категорії ОСОБА_2 підтверджує, що наказ виготовлений не в зазначений в ньому час, а пізніше, бо на візування в юридичний відділ вказаний документ нікому із працівників юрвідділу не надавався. Факт відсутності візи позивача на всіх договорах сторонами не заперечується, тому суд вважає цей факт встановленим на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України. Суд прийняв до уваги свідчення позивача, що про існування першого наказу №40-К від 19.04.2013 року про накладення дисциплінарного стягнення догани, позивачу стало відомо лише 27.11.2013 року, в процесі з'ясування обставин щодо другого наказу №117-К від 27.11.2013 року, але в порушення ч.4 ст.149 КЗпП України позивача не було ознайомлено зі змістом наказу №40-К від 19.04.2013 року.

Крім того, з пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається і суд вважає, що у випадку дійсного своєчасного ознайомлення позивач з наказом №40-К від 19.04.2013 р., позивач, згідно з її правовою позицією як юрист, у встановлений законом термін своєчасно його оскаржила б і не пропустила б строку на оскарження, бо таке оскарження в її інтересах і підкріплено законом, тому суд на підставі ст. 234 КЗпП України та ст. 73 ЦПК України вважає за потрібне поновити строк для оскарження першого наказу №40-К від 19.04.2013 р. «Про притягнення до дисциплінарного стягнення». Відповідач в супереч ч.1 ст.60 ЦПК України працівників КП ЖКС «Чорноморський», які підписали даний акт КП ЖКС «Чорноморський» №1 від 19.04.2013 року в судове засідання в якості свідків не залучив, чим не підтвердив вказані в акті відомості, які категорично заперечувала позивач в судовому засіданні, входячи з факту часу надання такого доказу через 12 місяців після початку розгляду справи та з того, що відповідач не довів поважність причин надання таких доказів несвоєчасно, що суперечить вимогам ч.1, 2 ст. 131 ЦПК України.

Тому суд на підставі ч.4 ст.212 ЦПК України дійшов висновку про необхідність відмови відповідачу у прийнятті доказу - акту КП ЖКС «Чорноморський» №1 від 19.04.2013 року про відмову позивача від дачі пояснювальної записки і підпису про ознайомлення з наказом «Про притягнення до дисциплінарного стягнення», як недостовірного і погоджується із ствердженнями позивача та вважає неправдивим, відповідно, і час складання та підписання даного акту, оцінюючи його з недовірою та відхиляючи як необєктивний доказ.

На підставі вищезазначеного суд вважає накладення дисциплінарного стягнення - догани згідно наказу №40-К від 19.04.2013 року безпідставним та протизаконним, що позивач дисциплінарного проступку не скоювала, оскільки договори в роботу адміністрацією їй навмисно не надавалися, аби уникнути її заперечень і правової позиції, що підкріплена законодавством України щодо незаконності укладання таких договорів. При витребуванні у позивача стосовно цього інциденту пояснень, позивач, як особа заінтересована в не накладенні на неї стягнення, вказала б на всі підстави, які унеможливлюють застосування такого стягнення до неї та уникла б його, якби відповідач вчасно повідомив позивача про свій намір щодо накладення дисциплінарного стягнення - догани згідно наказу №40-К від 19.04.2013 р. Але саме тому що відповідач ні пояснення з позивача не вимагав, ні, взагалі, до відома позивача не довів факт накладення такого стягнення, чим порушив основні принципи законного накладення дисциплінарного стягнення згідно КЗпП України, дисциплінарне стягнення і було накладене.

По другому стягненню (наказ № 117-К від 27.11.2013 року) позивач була вдруге притягнена до дисциплінарної відповідальності, у вигляді догани, за порушення трудової дисципліни. В чому конкретно полягає порушення в наказі не вказано, сформульоване лише наступне: «неналежне виконання функціональних обов'язків, які проявилися в порушенні п. 10, 11, 16, 28 функціональних обов'язків начальника юридичного відділу».

Скасовуючи цей другий наказ суд виходить з наступного.

В тексті наказу це не зазначено, але йдеться про такі пункти функціональних обов'язків начальника юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський»:

п. 10 - загальне керівництво за веденням справ співробітниками відділу;

п. 11 - організація роботи та контроль за виконанням посадових інструкцій і функціональних обов'язків співробітниками;

п. 16 - представлення інтересів підприємства в суді, прокуратурі, органах виконавчої служби, правоохоронних та інших органах;

п. 28 - робота зі зверненнями громадян та надання письмових відповідей.

Підставою для винесення даного наказу став акт Київської районної адміністрації Одеської міської ради (далі КРА ОМР) про результати перевірки діяльності юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» від 22.11.2013 р. Даний акт перевірки КРА ОМР позивач вважає надуманим і необґрунтованим, оскільки відповідачем не було доведено неналежного виконання позивачем своїх функціональних обов'язків.

Твердження в наказі відповідача про накладення дисциплінарного стягнення (догани) №117-К від 27.11.2013 р. про скоєння позивачем порушення п. 10 та п. 11 своїх функціональних обов'язків, яке, згідно акту КРА ОМР від 22.11.2013 р., нібито, виразилося у вигляді:

невиконання ведення номенклатури справ;

не реєстрації вхідної документації;

не сформованості справ, не пронумерованості їх сторінок, відсутності опису,

є невірним, оскільки «Загальне керівництво за веденням справ співробітниками відділу та організація роботи і контроль за виконанням посадових інструкцій і функціональних обов'язків співробітниками» позивачем здійснювалося регулярно і сумлінно.

Щодо першого пункту акту КРА ОМР (невиконання ведення номенклатури справ), судом із пояснень і заперечень позивача, свідчень свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні, письмових заперечень провідного юриста юрвідділу ОСОБА_10 (яка не була допитана у судовому засіданні у звязку зі смертю 24.09.2014 р. і тяжкою хворобою напередодні) та із законодавчих актів достеменно встановлено наступне.

Згідно п.15 ст. 1 Закону України «Про національний архівний фонд та архівні установи» та п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Наказу Державного комітету архівів України від 16.03.2001р. №16 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.05.2001р. за №407/5598 «Про затвердження Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій», «номенклатура справ» - це обов'язковий для кожної юридичної особи систематизований і проіндексований перелік справ, які створюються в діловодстві підприємства та його структурних підрозділів, із зазначенням термінів їх зберігання, затверджений у встановленому порядку. Порядок складання номенклатури справ ведеться на підставі методико-нормативних документів. Типова та приблизна номенклатура справ розробляються і розсилаються вищестоящими організаціями - міністерствами, відомствами, головними управліннями, облвиконкомами, промисловими об'єднаннями і т.д., узгоджуються з архівними установами та затверджуються керівництвом установи. На основі типової та примірної номенклатури справ організації розробляють і затверджують індивідуальну номенклатуру справ. Відповідальність за розробку номенклатури справ покладається наказом по підприємству на завідувача канцелярією або сектором діловодства, секретаріат або секретаря, загальний відділ та інші.

Київською районною адміністрацією, Департаментом комунальної власності та Одеською міською радою типова та приблизна номенклатура справ для відповідача не розроблялася і не розсилалася з рекомендацією для використання, до відома позивача затверджена номенклатура справ ніким не доводилася і раніше не вимагалася, а, таким чином, і вимагатися не повинна була. На підприємстві відповідача затвердженої номенклатури справ на момент перевірки не існувало.

Номенклатура справ, у тому вигляді і формі, яка існувала та надавалась перевіряючим до моменту перевірки задовольняла їх і була знову надана перевіряючим для ознайомлення під час перевірки 01.11.2013 р. та 06.11.2013 р. Раніше ніхто не висловлював своїх зауважень і питань з цього приводу, а під час перевірки перевіряючі були ознайомлені з електронним реєстром, в якому справи зазначені згідно порядку, по мірі надходження, з зазначенням номерів дільниць КП ЖКС «Чорноморський», прізвищ боржників, їх адрес, сум боргу і фіксацією дат та історії руху по кожному боржнику, починаючи з 2010 р. На момент перевірки в провадженні юрвідділу відповідача за 2013 рік велося - 270 справ наказного провадження і 16 справ позовного провадження, по яким існувала чітка звітність.

Вказані обставини були підтверджені свідками в судовому засіданні і не були спростовані представником відповідача, тому суд прийшов до висновку, що дане зазначення в акті КРА ОМР суперечить існуючим нормативно-правовим актам та дійсним обставинам справ. Наданий позивачем в судовому засіданні та долучений до матеріалів справи витяг з електронної форми ведення номенклатури справ суд вважає підтвердженням наявності ведення номенклатури-реєстру справ, доцільним для використання в роботі юрвідділу. Наявність існування номенклатури справ у вигляді заведених тематичних папок (реєстратор-сегрегатор) з відповідними документами підтвердили працівники юрвідділу, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Щодо другого пункту акту КРА ОМР (не реєстрації вхідної документації), судом встановлено наступне. Юридичному відділу КП ЖКС «Чорноморський» вхідні документи ніколи не адресувалися, весь документообіг приймався та оформлявся на керівника відповідача і реєструвався через канцелярію приймальні директора або через інспектора по зверненням громадян, на яких покладено відповідний обов'язок, у журналах реєстрації вхідної документації. Після визначення виконавців по вхідних документах, зазначені особи (з одного чи декілька відділів) готували відповідь, яка підписувалася уповноваженою особою підприємства та реєструвалася, відповідно, через канцелярію приймальні директора чи інспектором по зверненням громадян у журналі вихідної документації. Тому, подвійна реєстрація документообігу (в журналах реєстрації вхідної документації канцелярії або інспектора по зверненнях громадян та вдруге в юрвідділі) на підприємстві відповідача не передбачена та суперечить здоровому глузду.

Для контролю документів, виконавцем яким були позивач чи інші працівники юридичного відділу, примірник таких документів, разом з копією підоснови (вхідного документу) позивачем підшивався у папку вхідної/вихідної документації юридичного відділу за кожен рік окремо. З даними папками перевіряючих було ознайомлено під час перевірки.

Вказані обставини були підтверджені свідками ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в судовому засіданні, тому даний пункт акту КРА ОМР суд вважає безпідставним і таким, що містить протиправну вимогу, не передбачену нормативними актами.

Щодо третього пункту акту КРА ОМР (не сформованості справ, не пронумерованності їх сторінок, відсутності опису), судом встановлено наступне. Ведення справ судово-претензійної роботи з фізичними особами покладалося, згідно функціональних обов'язків, на юриста першої категорії ОСОБА_4 Справи судово-претензійної роботи велися згідно чіткого реєстру, з яким представників перевіряючої організації було ознайомлено під час першого візиту перевіряючих 01.11.2013 р. та під час другого візиту перевіряючих 06.11.2013 р. Справи юристом Пустиніним В.П. сформовані кожна в окремій папці, підписаній щодо сторін, предмету спору і дати заведення справи. В папках документи розташовані відповідно дат їх оформлення та по мірі їх важливості і значимості, таким чином справи є сформованими. Нумерація сторінок у справах та ведення опису матеріалів не є обов'язковою вимогою для формування справи стороною, а тому зазначена вимога перевіряючих - є безпідставною.

Твердження в наказі відповідача про накладення дисциплінарного стягнення (догани) від 27.11.2013 р. щодо порушення позивачем п.16 функціональних обов'язків, яке, згідно акту КРА ОМР від 22.11.2013 р., нібито полягає у наступних пунктах:

-- не оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 1512/5927/2012 р. про право користування за ОСОБА_3 і її синами квартирою за адресою АДРЕСА_1, і про оформлення договору найму житла;

-- не оскарження чотирьох ухвал із зазначенням дат і номерів справ Київського районного суду м. Одеси щодо боржників ОСОБА_11 (№/спр. 1512/6971/2012), ОСОБА_12 (№/спр. 1512/3910/2012), ОСОБА_7 (№/спр. 1512/6972/2012) і ОСОБА_13 (№/спр. 1512/9243/2012) та не прийняття заходів щодо стягнення грошових сум в позовному порядку;

-- не оскарження 39 ухвал Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2009 року про відмову в прийнятті заяв про видачу судового наказу, не усунення підстав, з яких було відмовлено, та повторно не подані заяви про видачу судового наказу;

-- не усунення зауважень по 18 постановах державної виконавчої служби від 13.09.2012 року щодо недодання документу, яких підтверджує повноваження особи, що його подає та не подання повторно наказів для стягнення грошових сум, що призвело до сплину строку для пред'явлення наказів;

також невірно, як було виявлено судом, оскільки «представлення інтересів підприємства в суді, прокуратурі, органах виконавчої служби, правоохоронних та інших органах» позивачем виконувалося в повному обсязі у відповідності до процесуального законодавства.

Щодо четвертого пункту акту КРА ОМР (не оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси по справі гр. ОСОБА_3В.), судом встановлено наступне. Ведення справи по гр. ОСОБА_3 покладалося, згідно функціональних обов'язків, на юриста першої категорії ОСОБА_4 Рішення суду першої інстанції не було оскаржено по бажанню та на вимогу КРА ОМР. Це вбачається з наявних процесуальних документів (двох протилежних за змістом заяв про роз'яснення рішення суду), які знаходяться в матеріалах справи і мають відмітку суду про отримання.

По суті позовних вимог справи по гр. ОСОБА_3 від відповідача (КП ЖКС «Чорноморський») вимагалося укласти з нею договір найму (оренди) житла, що згідно законодавства України покладається на КРА ОМР. Тобто, відповідно ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. При укладенні договору найму (оренди) житла слід керуватися положеннями глави 59 ЦК України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Комунальна власність представляє собою власність відповідної територіальної громади, яка розглядається як сукупність жителів, об'єднаних постійним проживанням у межах села, селища, міста. Відповідно ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Тобто, від імені власника (громади) договори найму житлового приміщення у домах комунальної власності повинні заключати органи місцевого самоврядування, а саме КРА ОМР, що саме і прописане в ч.ч. 9, 11 п.3.2.6. Положення про КРА ОМР. Але судом по справі гр. ОСОБА_3 19.02.2013 року було прийняте рішення про покладання обов'язку з укладення договору найму житла не на КРА ОМР, а на відповідача (КП ЖКС «Чорноморський»), що не входить згідно Статуту в його повноваження та який не є органом місцевого самоврядування, а є обслуговуючою будинки організацією щодо комунальних послуг. Однак при чіткій вказівці керівництвом КРА ОМР керівництву відповідача не вживати ніяких заходів щодо оскарження такого рішення і при доведенні такої позиції до відома позивача, що вбачається з обґрунтування її позовних вимог і показань свідка ОСОБА_4, з ініціативи позивача до суду було подано заяву від 28.03.2013 року №111/13-1 про надання роз'яснення щодо виконання даного рішення з чітким тлумаченням, що це не входить в повноваження КП ЖКС «Чорноморський», а прописано в повноваженнях КРА ОМР. Однак, тільки за надання суду такої заяви представника юридичного відділу (ОСОБА_4П.) та директора відповідача було визвано до керівництва КРА ОМР і під тиском керівництва КРА ОМР, він був вимушений звернутися до суду з другою заявою від 26.04.2013 року №111/13-2 про роз'яснення рішення, в якій вже зазначив, що знімає з розгляду питання, хто саме має укладати договір найму житлового приміщення, бо відтепер КП ЖКС «Чорноморський» (відповідачу за тією справою) зрозуміло, що вимоги ст. 61 ЖКУ мають пріоритет над вимогами п. 3.2.6. Положення про КРА ОМР. Після ж зміни керівництва КРА ОМР на наступне, змінилося і їх ставлення до даного питання, що призвело до появи зазначених претензій з боку КРА ОМР до дій відповідача в особі позивача. Тому, ознайомившись з матеріалами справі, доданими позивачем доказів, показань свідка ОСОБА_4 суд може зробити висновок щодо обґрунтованості викладених обставин і підстав, які стали причиною не оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси по справі ОСОБА_3 з боку позивача.

Щодо п'ятого пункту акту КРА ОМР (не оскарження чотирьох ухвал № спр. 1512/6971/2012, № спр. 1512/3910/2012, № спр. 1512/6972/2012 і № спр. 1512/9243/2012, та не прийняття заходів щодо стягнення грошових сум в позовному порядку), судом встановлено наступне. Ведення справ з фізичними особами покладалося, згідно функціональних обов'язків на юриста першої категорії ОСОБА_4 Усі справи - наказного провадження. Накази на стягнення боргів з цих боржників скасовані судами за заявами самих боржників. Це їх право і для відповідача залишалася тільки можливість стягнення боргу за надані послуги в позовному провадженні. Згідно з нормами процесуального права України, які регулюють «Наказне провадження», не передбачена процедура оскарження ухвал про скасування судових наказів за заявою боржників в апеляційному порядку, про що, однак, зазначено в акті КРА ОМР.

Це підтверджує не професійну думку перевіряючих, яка не відповідає процесуальним нормам права ЦПК України, регулюючим «Наказне провадження». При цьому без укладання договору з утримання будинку та прибудинкової території (УБПТ) також неможливо стягнути суму боргу з боржника за нововведеною практикою розгляду справ судами. За обов'язок по укладанню договорів УБПТ відповідає керівництво дільниці ЖКС, але інформації з дільниць про укладання таких договорів з боржниками юрвідділ КП ЖКС «Чорноморський» на момент перевірки не отримував, тобто в добровільному порядку вони укладені споживачами не були. Тому по всіх чотирьох боржниках юрвідділом за допомогою поштової кореспонденції та через працівників дільниць відповідача спрямовані передсудові повідомлення з вимогою погасити заборгованість і укласти договори з УБПТ. Таким чином, юрвідділом відповідача, який очолював позивач, на момент перевірки збиралися документи на пред'явлення позовів цим боржникам. Зауваження перевіряючих КРА ОМР щодо не оскарження таких ухвал суду у відношенні даних чотирьох боржників є таким, що не відповідає чинному законодавству України, а ствердження що позивачем не були прийнятті заходи щодо стягнення грошових сум в позовному порядку - не відповідало дійсним обставинам справ.

Щодо шостого пункту акту КРА ОМР (не оскарження 39 ухвал Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2009 року про відмову в прийнятті заяв про видачу судового наказу, не усунення підстав, з яких було відмовлено, та повторно не подані заяви про видачу судового наказу), судом встановлено наступне. Ухвал з датою - 07.08.2009 року, - в провадженні КП ЖКС «Чорноморський» не існувало, а їх наявність в акті перевірки КРА ОМР свідчить, що недоліки в роботі юрвідділу перевіряючими просто вигадувалися. Всі існуючі ухвали були винесені судом з липня 2013 року та отримані відповідачем з серпня 2013 року і безпосередньо перед самою перевіркою. На вимогу суду, відповідно ухвали про витребування доказів від 19.02.2014 року, відповідач зазначені 39 ухвал не надав.

Є необ'єктивним ствердження про «не усунення підстав, з яких було відмовлено у видачі наказу...», бо підставою було - відсутність договору з УБПТ, тому для усунення даної обставини потрібен певний час на проведення досудових дій та необхідні заходи в процесі виконання (час на здійснення спроб працівниками дільниць наручно (з рук в руки) передати передсудові повідомлення та отримати підпис про отримання їх боржниками або час для повернення поштового повідомлення про отримання листа отримувачем - для можливості додати ці документи до позову, як доказ позиції боржників). Без усунення зазначених обставин, на які покладався суд при винесенні рішення про відмову в видачі наказу, апеляційне оскарження даних ухвал суду є безперспективним і тим більш майнові витрати в цьому випадку - є нерозумними, які суперечать економічним інтересам відповідача. Тому, як і у попередній частині спростування вимог КРА ОМР, зазначених в акті, так і в цій частини позивачем повідомляється, що у юрвідділі на момент перевірки була відсутня інформація з дільниць відповідача та не повернуті повідомлення з пошти про отримання споживачами по обставинах усіх 39 боржників щодо укладення договір з УБПТ з мешканцями-боржниками у добровільному порядку. При відсутності таких документів подача позовної заяви безперспективна і економічно необґрунтована. Тому, по всіх боржниках, зазначених в цих 39 ухвалах, юрвідділом були спрямовані досудові повідомлення з вимогою погасити заборгованість і укласти договори з УБПТ. Тільки після отримання від дільниць зворотної інформації і документів щодо реагування споживача на надіслану юрвідділом йому пропозицію, у КП ЖКС «Чорноморський» в особі позивача були підстави для мотивованого та обґрунтованого звернення до суду для зобов'язання укласти договір з УБПТ та сплатити борг боржниками. Таким чином, юрвідділом відповідача, який очолювала позивач, під час перевірки саме збиралися документи для пред'явлення позовів даним боржникам з урахуванням обставин, на які суд посилався для відмови у прийнятті заяв чи задоволенні вимог позивача.

Стосовно правомірності правової позиції позивача ОСОБА_1 щодо неправильного тлумачення законодавства судом Київського району м. Одеси при винесенні ухвал про відмову у прийнятті заяв про видачу наказів на підставі відсутності договорів з УБПТ та пропуску строків позовної давності, позивач звернулася до голови Київського районного суду м. Одеси за розясненнями з листом № 1998 від 14.11.2013 року (а.с.45-47) і з проханням змінити судову практику, врахувавши зазначені позивачем норми законодавства, які свідчать про безпідставність відмов суду в задоволення вимог КП ЖКС «Чорноморський». Це є також доказом відповідального відношення позивача і професійного її ставлення до виконання своїх обов'язків і переймання та піклування інтересами відповідача. Тому дану частину акту КРА ОМР суд вважає надуманою і безпідставною.

Щодо сьомого пункту акту КРА ОМР (не усунення зауважень по 18 постановах Державної виконавчої служби від 13.09.2012 року щодо недодання документу, який підтверджує повноваження особи, що його подає та не подання повторно наказів для стягнення грошових сум, що призвело до сплину строку для пред'явлення наказів), судом встановлено наступне. Виходячи з письмових заперечень провідного юриста КП ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_10 від 27.11.2013р., перевіряючими було недостатньо вивчене питання, бо до їх відома доводилася інформація, що недоліки, стосовно неналежним чином завіреної довіреності були вчасно усунені представником відповідача і заяви до виконавчої служби подані повторно вчасно, про що свідчать наявні відповідні заяви і відкрите виконавче провадження саме по цих 18 постановах, що було зафіксовано в електронному реєстрі справ і доводилося до відома перевіряючих, але, з невідомих причин, проігнороване ними. Тобто, насправді, з мотиву сплину того строку для виконання рішення суду відповідачу не було відмовлено. Зазначений в акті КРА ОМР «сплин строку» - це вигадка перевіряючих. Дані накази (по 18 постановах) з вчасно переоформленою довіреністю були прийняті Державною виконавчою службою Київського району до виконання. Тому зауваження перевіряючих щодо строків, які минули, не відповідають дійсності, бо всі дії щодо процесуальних документів були зроблені в строки, згідно діючого законодавства України.

Ствердження в наказі відповідача про накладення дисциплінарного стягнення (догани) від 27.11.2013 року про порушення позивачем п.28 функціональних обов'язків, а саме «роботи зі зверненнями громадян та надання письмових відповідей» невірно на думку суду, оскільки звернення громадян та робота щодо надання письмових відповідей на них фіксується в журналі вхідних звернень громадян та вихідних відповідей на відповідні звернення, який ведеться інспектором зі звернення громадян КП ЖКС «Чорноморський». За весь період роботи позивача на підприємстві у відповідях, в яких позивач чи її підлеглі, згідно резолюції керівництва, зазначені як виконавці чи совиконавці, ні одного разу не було прострочено строки для надання таких відповідей громадянам. Завжди всі відповіді надавалися вчасно, в повній мірі мотивовані зі всіма посиланнями на конкретні норми законодавства України. Щодо ведення роботи зі зверненнями громадян інспектором по зверненнях громадян також надаються регулярні звіти, які свідчать про виконання позивачем даного пункту функціональних обов'язків належним чином.

На вимогу суду, відповідно ухвали про витребування доказів від 19.02.2014 року, відповідач відповідні докази (зазначені 18 ухвал) не надав.

Судом було встановлено, що порушення позивачем п.28 функціональних обов'язків, згідно акту КРА ОМР від 22.11.2013 року, на думку перевіряючих полягає, нібито, у наступному пункті:

-- прийнятті заяв громадян про продовження терміну договору юридичним відділом самостійного, без відповідної реєстрації.

Щодо восьмого пункту акту КРА ОМР (прийнятті заяв громадян про продовження терміну договору юридичним відділом самостійного, без відповідної реєстрації), судом встановлено наступне.

Як і зазначено в акті КРА ОМР, згідно ч. 1 п. 1 «Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», затвердженої КМУ від 14.04.1997 року №348, діловодство за пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації (далі - організаціях) ведеться окремо від інших видів діловодства і покладається на спеціально призначених для цього посадових осіб чи на підрозділ службового апарату.

Позивач не є спеціально призначеною особою, на яку покладався обов'язок ведення діловодства за пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами громадян, тому вимагання від неї того, що не входить в функціональні обов'язки позивача є протиправним.

Підлягають реєстрації відповідно до законодавства саме ті заяви, з якими громадяни самі звертаються до адміністрації відповідача. Але з заявами щодо продовження дії договорів по гаражах громадяни самостійно до підприємства відповідача не зверталися по своїй ініціативі, а були повідомлені за допомогою телефонного дзвінка представниками юрвідділу чи дільниць КП ЖКС, та запрошені до юрвідділу для укладання чи продовження дії договорів. Тобто, самі громадяни, власники гаражів, за своєю ініціативою до керівництва відповідача не зверталися і заяву не приносили, а писали ці заяви у приміщенні юрвідділу за запропонованим зразком, на прохання юриста для підтвердження факту добровільності їх явки та своєї згоди на укладення або продовження дії договорів під час проведення «договірної компанії» на наступній рік, одночасно з фактичним підписом, тому реєстрації вони не підлягали. Робота в юрвідділі по таких договорах щодо гаражів була поставлена на упередження і направлена на запрошення громадян для підписання нової угоди до закінчення дії попередньої угоди по гаражах з підстав зміни предмету договору, тарифу та періоду дії. Заяви громадян, які надавалися безпосередньо до юрвідділу про продовження терміну договору після укладення нового є необов'язковими документами щодо укладення/продовження договору. Ці заяви по договорах на гаражі громадянами надавалися у добровільному порядку за ініціативою позивача для формування пакету документів для укладання таких договорів, який визначався позивачем згідно умов законодавства, повноти зібраної для обґрунтування умов договору інформації та з точки зору розумності документообігу. Скарг від громадян з цих питань немає та ніякої шкоди підприємству завдано не було, тому вимога даної частини акту КРА ОМР є необґрунтованою.

Свідок ОСОБА_4 в своїх свідченнях пояснив, що на нього, згідно функціональних обов'язків, покладалося ведення справи по гр. ОСОБА_3

По-перше, перевіряючий ОСОБА_14, будучи керівником юридичного відділу КРА ОМР (як представник третьої особи за позовом гр. ОСОБА_3В.), знайомий з обставинами цієї справи, а також з тим, чому рішення суду першої інстанції не було оскаржено, а саме - по бажанню та на вимогу КРА ОМР.

А по-друге, подані процесуальні документи (дві заяви про роз'яснення рішення суду) знаходяться в суді і мають відмітку суду про отримання. Стороною, а саме відповідачем, по даній справі було КП ЖКС «Чорноморський», а КРА ОМР - третьою особою.

Від імені власника (громади) договори найму житлового приміщення у домах комунальної власності повинні заключати органи місцевого самоврядування, а саме, КРА ОМР, що саме і прописане в ч.ч. 9, 11 п.3.2.6. «Положення про КРА ОМР».

Але судом було прийняте рішення від 19.02.2013 року щодо покладання обов'язку з укладення договору найму житла не на КРА ОМР, а на відповідача (КП ЖКС «Чорноморський»), що не входить згідно Статуту в повноваження КП ЖКС «Чорноморський» та який не є органом місцевого самоврядування.

При цьому КРА ОМР дане рішення зі свого боку не оскаржували, хоча воно для них було таким, що зачіпало їх права і тому саме для них рішення було спірним, так як порушувало вищевказані законні повноваження КРА ОМР на укладення договору найму з родиною ОСОБА_3 Тобто, саме КРА ОМР і повинна була оскаржувати це рішення, яке позбавило її такого права. Але, на противагу цьому, як курируюча організація для КП ЖКС «Чорноморський», самі не оскаржували та й в усній формі юристам КП ЖКС «Чорноморський» було надано вказівку не подавати апеляційну скаргу, а виконувати рішення суду. Це свідчить про наявність в цій справі корумпованої складової, бажання залишити спірну квартиру за гр. ОСОБА_3 та перекласти провину за це на працівників КП ЖКС «Чорноморський».

Юристом КП ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_4 було подано заяву від 28.03.2013 року №111/13-1 до суду про надання роз'яснення щодо виконання даного рішення з чітким тлумаченням, що це не входить в повноваження КП ЖКС «Чорноморський», а прописано в повноваженнях КРА ОМР.

Однак, тільки за це (звернення до суду з заявою від 28.03.2013 року. про роз'яснення такого рішення), за відсутності позивача з поважних причин (перебування у відпусці), юриста Пустиніна В.П. викликали до КРА ОМР з метою надання звіту, навіщо, після вказівки «нічого не робити (оскаржувати)», він подав до суду таку заяву про роз'яснення рішення. При цьому, мова йшла, навіть, про звільнення позивачки і директора КП ЖКС «Чорноморський» за самоуправство.

Після такої постановки питання, під дією психологічного тиску, свідок ОСОБА_4, з його слів, вимушений був надати до суду другу заяву від 26.04.2013 року №111/13-2 про роз'яснення рішення, в якій зазначав, що знімає з розгляду питання щодо того, хто саме має укладати договір найму житлового приміщення, бо відтепер КП ЖКС «Чорноморський» (відповідачу за тією справою) зрозуміло, що вимоги ст. 61 ЖК України мають пріоритет над вимогами п. 3.2.6. Положення про КРА ОМР. Тобто, тепер відповідач вже був «згоден виконати дане рішення суду, тим більш, що воно його не обтяжувало».

В справі містяться дві взаємовиключні заяви від КП ЖКС «Чорноморський» щодо роз'яснення рішення Київського районного суду м. Одеси по справі ОСОБА_3 та свідчення свідка ОСОБА_4 з даного приводу, з чого можна зробити висновок про дійсність існування тиску на працівників юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» і керівництво відповідача. Тому, тільки ретельно ознайомившись з матеріалами у цій справі можливо зробити правильний і неупереджений висновок щодо викладених обставин і підстав неможливості оскарження рішення суду з боку представників юрвідділу КП ЖКС «Чорноморський».

Щодо не оскарження чотирьох ухвал №/спр. 1512/6971/2012, №/спр. 1512/3910/2012, №/спр. 1512/6972/2012 і №/спр. 1512/9243/2012 та не прийняття заходів щодо стягнення грошових сум в позовному порядку, свідок ОСОБА_4 в своїх свідченнях пояснив суду, що ведення справ з фізичними особами покладається, згідно функціональних обов'язків, на нього. Усі справи були наказного провадження. Накази на стягнення боргів з цих боржників скасовані судами за заявами самих боржників. Це їх право і тепер відповідач повинен стягувати борг за надані послуги виключно в позовному провадженні. Згідно ж норм процесуального права України, які регулюють «Наказне провадження», не передбачена процедура оскарження ухвал про скасування судових наказів за заявою боржників в апеляційному порядку, про що, однак, зазначено в акті КРА ОМР.

Крім того, без укладання договору з утримання будинку та прибудинкової території (УБПТ) неможливо стягнути суму боргу з боржника за нововведеною практикою розгляду справ судами. Тому, по всіх чотирьох боржниках по вищезазначеним справам юрвідділом були спрямовані передсудові повідомлення з вимогою погасити заборгованість і укласти договори з УБПТ. Таким чином, юрвідділом відповідача, який очолює позивач, на момент перевірки збиралися документи на пред'явлення позовів цим чотирьом боржникам."

Також свідки, працівники-юристи першої категорії юрвідділу КП ЖКС «Чорноморський», ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в судовому засіданні вказали на чітке керування позивачем юрвідділом. З їх слів позивач щотижня з'ясовувала зі своїми підлеглими перелік справ на наступний тиждень, обмірковувала правову позицію і обставини справ з працівниками, які ведуть кожну конкретну справу і надавала вказівки щодо стратегії і тактики ведення відповідних справ та правової позиції, а також позивач щоденно перевіряла виконання своїх доручень, її справедлива строгість вимагала від юристів чітко виконувати свої обов'язки і піклуватися інтересами свого підприємства.

Таким чином, всі зазначені вище доводи позивача та свідчення свідків працівників-юристів першої категорії ОСОБА_4 і ОСОБА_2, а також письмові заперечення провідного юриста Кулакової Н.В. об'єктивно свідчать про безпідставність і надуманість акту КРА ОМР від 22.11.2013 року, який є упередженим і таким, що не відповідає дійсним обставинам справ. І так як всі пункти акту КРА ОМР були позивачем та зазначеними свідками висвітлені і спростовані, та вчасно надані керівництву відповідача для ознайомлення, тому, зазначені порушення п.п. 10, 11, 16 та 28 функціональних обов'язків позивача не вмотивовані відповідачем, а дисциплінарне стягнення (наказ №117-К від 27.11.2013 року) у вигляді догани, є безпідставним, необґрунтованим та незаконним.

Всі вищезазначені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви документами, а також підтверджуються показаннями свідків, працівників юридичного відділу КП ЖКС «Чорноморський» та матеріалами справ юрвідділу, доданими до позовної заяви, іншими письмовими доказами - запереченнями працівників юридичного відділу від 27.11.2013р. на акт КРА ОМР від 22.11.2013 року.

З письмових доказів, досліджених судом у судовому засіданні вбачається наступне:

З наказу № 40-К від 19.04.2013 року про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення (догани) вбачається, що позивач з ним була ознайомлена під підпис тільки під час звільнення - 14.02.2014 року, що свідчить про пропуск адміністрацією відповідача строку про накладення дисциплінарного стягнення в порушення ст. 148 КЗпП України;

Неподання відповідачем до суду пояснень позивача, відібраних у позивача перед накладенням стягнень стосовно наказів № 40-К від 19.04.2013 року та № 117-К від 27.11.2013 року, свідчить, що адміністрація їх не витребувала в порушення ст. 149 КЗпП України;

З акту перевірки КРА ОМР не вбачається винних дій позивача ОСОБА_1, а вимоги, зафіксовані в ньому, суперечать діючому законодавству України та не відповідають обставинам, що були доведені позивачем та свідками в судовому засіданні, з чого вбачається непрофесійність та упередженість робітників Київської районної адміністрації, які здійснювали перевірку діяльності юрвідділу відповідача;

Статутні документи відповідача та Положення про КРА ОМР свідчать про відсутність прямих повноважень у відповідача та наявність таких повноважень у КРА ОМР щодо укладання договорів найму (оренди) житла та обґрунтовує наявні в документах справи про гр. ОСОБА_3 заяву про роз'яснення рішення суду від 28.03.2013 року №111/13-1, та другу заяву від 26.04.2013 року №111/13-2, що підтверджує пильність ведення справи позивачем та наявність зовнішнього впливу на хід справи;

З функціональних обов'язків позивача та свідків вбачається дійсний розподіл ведення справ таким чином, як зазначалося в поясненнях позивача та показаннях свідків;

Ненадання відповідачем витребуваних судом документів щодо предмету позовних вимог позивача, а також відсутність відповідача без поважних причин на більшості судових засідань, при належному сповіщенні, свідчить про його небажання захищати свою правову позицію та розцінено судом на користь позивача.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що, дійсно, накладені на позивача дисциплінарні стягнення (догани) не ґрунтуються на нормах і принципах законодавства України, винесені з порушенням процесуальних строків і вимог, не відображають реальний стан речей в діловодстві юридичного відділу під керівництвом позивача, а доводи, викладені в наказах про накладення дисциплінарних стягнень (доган), що оскаржуються, не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження.

Судом було встановлено, що при накладенні дисциплінарного стягнення на працівника ОСОБА_5 відповідачем не було враховано усних пояснень позивача щодо відсутності проступку і шкоди для підприємства, його належну попередню роботу. За період роботи позивач яких-небудь порушень трудової дисципліни не допускала, належним чином виконувала свої обов'язки. В даному випадку саме адміністрація доручила, згідно функціональних обов'язків, ведення укладення договорів оренди комунального майна працівнику юрвідділу КП ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_2, який, за особистої вимоги керівника відповідача, виконував, покладені на нього обов'язки, узгоджуючи свої дії і істотні умови таких договорів напряму з директором КП ЖКС «Чорноморський».

Вивчені в судовому засіданні докази та обставини, документи та показання свідків підтвердили правомірність вимог позивача, та його стверджень про не вчинення нею неправомірних дій, які б порушували правила трудової дисципліни, за яке на неї було накладене дисциплінарне стягнення (догана) згідно наказів № 40-К від 19.04.2013 р. та № 117-К від 27.11.2013 р.

Дії адміністрації відповідача в цьому випадку, на думку суду, носять неадекватний характер, оскільки позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за належне виконання нею своїх обов'язків.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач довела свої позовні вимоги, доказала, що трудову дисципліну не порушувала по обох випадках притягнення до дисциплінарного стягнення, тому її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 149, 150, 232, 234 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 73, 209, 212, 214-215, 225-226, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» від 19.04.2013 року № 40-К про застосування до начальника юридичного відділу ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» від 27.11.2013 року № 117-К про застосування до начальника юридичного відділу ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» Київського району міста Одеси (65122, м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 81/4) в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: