АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсною умови договору про надання споживчого кредиту.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсною умови договору про надання споживчого кредиту. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що 10.07.2008 між ним ОСОБА_5 та відповідачем ПАТ «Родовід Банк» був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав позивачу кредит в розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10.07.2013 з процентною ставкою 7,7% річних для придбання автомобіля. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати відсотків, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості. При цьому також зазначив, що даний кредитний договір є споживчим, оскільки кошти, отримані в кредит, були витрачені на придбання автомобіля для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Так, за умовами договору розмір щоденної плати по кредиту (процентів) у 80 разів менше, ніж одноденний розмір неустойки (пені) за невиконання зобов'язань по кредитному договору. Вважає, що п. 3.6 кредитного договору суперечить чинному законодавству, а саме ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умова даного пункту є несправедливою з тих підстав, що така вимога про нарахування та плату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсною умови договору про надання споживчого кредиту - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати недійсним пункт 3.6 розділу З кредитного договору № 77.1/АК-01262.08.2 від 10 липня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_5, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України та міжнародні зобов'язання України як держави участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Пунктом п'ятим частини третьої цієї статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Вважає, що включення до кредитного договору пункт 3.6 кредитного договору щодо нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту у розмірі 1.6 (одна цілих шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості, є явно завищеною ставкою, є несправедливим положенням, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2008 між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17.06.2009 у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01262.08.2, відповідно до якого позивач отримав в кредит кошти в розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10.07.2013 включно для придбання транспортного засобу. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості.

Договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору. Позивач був вільним у виборі банку для отримання кредитних коштів. З умовами договору ознайомлений і погодився на його укладення (а.с.4-6). Сторони, укладаючи договір щодо грошової суми, мали всі правові підстави для встановлення пені.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року задоволено позов ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитом: 13132,83 доларів США прострочена заборгованість; 75732,15 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту; 23303,70 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року в частині відмови у стягненні плати за кредит та 3% річних від суми заборгованості скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги в цій частині задоволено. В частині стягнення пені рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму пені з 112 168,68 доларів США до 13 000,00 доларів США. У решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року залишено без змін.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

Так, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди керуються вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон).

Відповідно до приписів статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Закону N 1023-XII договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Із досліджених судом першої інстанції матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що підписуючи кредитний договір та, отримуючи грошові кошти для особистих потреб, позивач погодився з умовами договору, в тому числі і з розміром пені, про що поставив свій підпис (а.с. 4-6).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір укладений з урахуванням волевиявлення позивача, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним є обгрунтованим.

Законним є висновок суду першої інстанції про те, що пункт 3.6 кредитного договору щодо встановлення розміру пені - 1,6% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу не суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не свідчить про несправедливість умов укладеного договору, так як оскаржуваним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов'язань, штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги представника позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана належна правова оцінка, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: