Справа № 750/970/15-ц Провадження № 22-ц/795/1065/2015 Головуючий у I інстанції: Супрун О. П.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

28 липня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Позігуна М.І.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Київський страховий дім" на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства „Київський страховий дім" до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПрАТ „Київський страховий дім" просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 квітня 2015 року, яким у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу було відмовлено, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, зокрема не правильно застосовано положення ст.ст. 2, 3, 33, 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України. Відповідно до пункту г) підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, що визначені у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону без будь-яких додаткових умов та застережень. За таких обставин, на думку апелянта, суд першої інстанції відмовляючи в позові, вдався до роз'яснень, тлумачень та доповнень положень вказаної статті новим змістом, з якого вбачається, що страховик має право регресу лише у випадку, якщо неповідомлення страховика призвело до неможливості встановлення факту настання страхового випадку, визначення розміру. Також апелянт зазначає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки обставина належного виконання відповідачем обов'язку в частині надання повідомлення про ДТП мала бути встановлена на підставі повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а не на підставі пояснення самого відповідача та свідків.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що відразу ж після ДТП він зателефонував на гарячу лінію страхової компанії, де представником позивача у нього було отримано інформацію про обставини ДТП та його контактні дані. 06.09.2013 року від звернувся до офісу позивача в м. Чернігові, де за допомогою страхових агентів позивача було сформовано пакет документів для відправки на поштову адресу центрального офісу страхової компанії. Даний лист він направив позивачу цінним листом з повідомленням про вручення, про що свідчить поштова квитанція, опис вкладення до цінного листа та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, які, нажаль, на даний час не збереглися. Крім того, зазначає, що 05.09.2013 року потерпілий ОСОБА_3 повідомив позивача про настання страхового випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4260331, укладеного між ПрАТ „Київський страховий дім" та ОСОБА_2, була застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (а.с. 5).

04.09.2013 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2 на 92 км + 950 м Н-08 автодороги Бориспіль-Запоріжжя, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1, при виникненні небезпеки для руху не вжив всіх заходів для зменшення швидкості, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем „Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_3, та було пошкоджено транспортні засоби, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2013 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 18-19). Внаслідок ДТП автомобіль „Mercedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ м. Чернігова про дорожньо-транспортну пригоду №9259536 (а.с. 16-17).

Розмір завданого ОСОБА_3 матеріального збитку в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди згідно звіту №144 про оцінку автомобіля „Mersedes-Benz" 416 Sprinter від 25.09.2013 року, склав 17517,34 грн. (а.с. 24-28).

На виконання п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПрАТ „Київський страховий дім" виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 11836,21 грн. на підставі рішення № 398ЦВ2013 по страховій справі № 700ЦВ/13 від 31.10.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2831 від 04.02.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту г) підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначені у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Проте, при розгляді справи встановлено, що ДТП сталася 04.09.2013 року, а вже 05.09.2013 року потерпілий ОСОБА_3 повідомив ПрАТ „Київський страховий дім" про настання страхового випадку. Також суд взяв до уваги доводи відповідача про своєчасне повідомлення ним страховика про страховий випадок. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачене Законом право страховика бути вчасно поінформованим про настання страхового випадку не можна вважати порушеним, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 6 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності (в редакції, чинній на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до абзацу г) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, ОСОБА_2 як водій транспортного засобу, що причетний до ДТП, повинен був невідкладно, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, подати страховику - ПрАТ „Київський страховий дім", з яким у нього було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 1 березня 2013 року надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана ДТП сталася 04.09.2013 року, а вже 05.09.2013 року потерпілий ОСОБА_3 повідомив ПрАТ „Київський страховий дім" про настання страхового випадку, після чого позивач мав можливість вчинити та вчинив усі передбачені Законом дії щодо встановлення факту настання страхового випадку, визначення розміру завданих збитків та виплати страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 06.09.2013 року він повідомив страховика про ДТП у письмовій формі, надіславши останньому листа, докази про що у нього не збереглися. До початку розгляду справи та в ході судового розгляду відповідач вживав заходів для отримання письмових доказів на підтвердження своїх доводів, проте за повідомленнями УДППЗ Чернігівської дирекції „Укрпошта" від 20.07.2015 року та Північного поштамту Київської міської дирекції УДППЗ „Укрпошта" від 27.02.2015 року документи знищені за закінченням терміну зберігання (а.с.75, 98). Доводи відповідача про своєчасне повідомлення ним страховика про страховий випадок підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, вона підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Київський страховий дім" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Судді: