Справа № 686/2989/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретарів судового засідання Підвальної Є.З., Гарячої Д.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського комунального Аварійно-технічного підприємства Житлово-комунального господарства про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просив визнати його звільнення з посади контролера пічного господарства дільниці по обслуговуванню димових і вентиляційних каналів в МКП АТП ЖКГ незаконним та поновити його на вказану посаду; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.09.2014 року, в сумі 101,28 грн. за кожен день вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в сумі 500 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і просить задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, а також наявних у справі заявах про збільшення, доповнення та уточнення позовних вимог. Просить також поновити йому строк звернення для вирішення трудового спору до Хмельницького міськрайонного суду, оскільки він пропустив зазначений строк з поважних причин в звязку з хворобою дружини та зверненням з приводу поновлення його трудових прав в позасудовому порядку до Хмельницької облдержадміністрації, депутата міської ради ОСОБА_3 Додатково пояснив, що проблеми з керівництвом у нього виникли з тієї причини, що він пропонував зміни в роботі підприємства, які могли б збільшити ефективність його праці, однак керівництвом сприйняті не були.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідача звільнено на законній підставі за прогул, а саме за його відсутність на робочому місці (на підприємстві) 25, 26, 29, 30 вересня 2014 року. Крім того, позивач пропустив місячний строк звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі і наведені ним причини пропуску даного строку поважними не є.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в позові відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що позивач згідно наказу № 38-к від 12.09.2011 року був прийнятий Міським комунальним аварійно-технічним підприємством житлово-комунального господарства на роботу контролером пічного господарства по ІІ розряду і працював на вказаній роботі з 12.09.2011 року по 30.09.2014 року, коли був звільнений за прогул без поважних причин 25, 26, 29 і 30 вересня 2014 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України наказом Міського комунального аварійно-технічного підприємства житлово-комунального господарства № 44 від 30.09.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи». Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та зазначеним наказом, копії котрих наявні у справі.

Заробітна плата позивача за липень 2014 року 1890,92 грн., за серпень 2014 року 1956,19 грн., в ці місяці позивач у відпустці та на лікарняному не перебував.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників МК АТП ЖКГ, для працівників підприємства встановлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, тривалість щоденної роботи встановлено: час початку роботи 8.00, перерва на обід 12.00 13.00, час закінчення роботи 17.00. Викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 7.05.2015 року посилання позивача на неознайомлення його з Правилами внутрішнього трудового розпорядку спростовуються наданими ним в судовому засіданні 23.03.2015 року усними поясненнями про те, що робочий тиждень у нього був пятиденний, а робочий день починався з 8.00 год.

Таким чином, за 43 робочих дні позивач отримав заробітну плату 3847,11 грн., тобто середньоденна заробітна плата за два місяці перед звільненням склала 89,47 грн.

Згідно п. 1.4 Посадової інструкції контролера дільниці по обслуговуванню димових та вентиляційних каналів, затвердженої начальником МК АТП ЖКГ 5.01.2013 року, контролер повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства, а згідно п. 4.4 цієї ж інструкції, контролер відповідає за дотримання вказаних правил.

25.09.2014 року позивач зявився на робоче місце, де йому його керівником начальником вентдільниці ОСОБА_4 було надано обєм робіт по перевірці димових і вентиляційних каналів на жовтень по будинках, належних до сфери обслуговування ЖЕКу № 2, виконувати які він відмовився. Зазначені обставини підтверджуються актом від 25.09.2014 року та поясненнями допитаної в якості свідка ОСОБА_4, а також не оспорюються позивачем.

При цьому відмова позивача від отримання обєму робіт виразилась в залишенні ним робочого місця. В судовому засіданні позивач в обґрунтування причин залишення робочого місця пояснив, що обєму робіт на вересень 2014 року 25.09.2014 року надано йому не було і, вважаючи, що залишатись за таких обставин в офісі підприємства немає потреби, він пішов додому. Крім того, він не згоден був з його фактичним закріпленням за ЖЕК № 2 замість ЖЕК № 1. Позивач також визнав той факт, що 26, 29 вересня 2014 року він з тієї ж причини перебував не на робочому місці, а вдома, хоча ці дні були робочими, а не вихідними; 30.09.2014 року хоча зявився на роботі, проте до роботи не приступав, після розмови з ОСОБА_4 з власної ініціативи залишив робоче місце.

Факти відсутності позивача на робочому місці документально підтверджені доповідними записками начальника вентдільниці ОСОБА_4 начальнику МК АТП ЖКГ ОСОБА_6 від 26.09.2014 року, 29.09.2014 року, 30.09.2014 року, актами від 26.09.2014 року, 29.09.2014 року, 30.09.2014 року, табелем обліку використання робочого часу по дільниці вентиляції МК АТП ЖКГ за вересень 2014 року, копії котрих наявні у справі.

Викладені позивачем в заяві про доповнення (уточнення) позовних вимог від 18.05.2015 року посилання на те, що його робочим місцем є не офіс підприємства, а обстежувані квартири будинків, на факт наявності прогулів 25, 26, 29 і 30 вересня 2014 року не впливають, оскільки в судовому засіданні позивач пояснив, що був в ці дні вдома, а ні на підприємстві, ні в обстежуваних квартирах.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Причини, з яких позивач був відсутнім на робочому місці, суд поважними не вважає, оскільки саме по собі ненадання обєму роботи не звільняє працівника від обовязку дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, обовязку перебувати в робочий час на робочому місці. Інших причин відсутності на роботі в зазначені в наказі про звільнення дні позивачем не наведено і в ході судового розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивач є членом профспілки МК АТП ЖКГ. Протоколом засідання профспілкового комітету МК АТП ЖКГ від 28.05.2015 року (за ухвалою суду) вказаною профспілковою організацією було надано згоду на звільнення позивача з роботи за прогул. Позивача було належно повідомлено про час та місце засідання комітету, він зявився на засідання, однак з власної ініціативи його залишив, тому розгляд питання щодо можливості надання згоди на його звільнення профспілковим комітетом закінчено за його відсутності. За таких обставин суд вважає вимоги ст. 43 КЗпП України дотриманими відповідачем щодо позивача.

Звільнення в силу п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України є видом стягнення за порушення трудової дисципліни.

Згідно ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Позивача було звільнено тим же органом, яким прийнято на роботу, тому цю вимогу щодо нього дотримано. Пояснення позивача щодо відсутності в звязку з перебуванням у відпустці керівника підприємства начальника ОСОБА_6 на робочому місці в день звільнення суд до уваги не бере, оскільки вони спростовані в ході судового розгляду табелем обліку робочого часу працівників апарату управління за вересень 2014 року та листком непрацездатності від 15.09.2014 року, копії котрих наявні у справі.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, і не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарне стягнення накладено 30.09.2014 року, тобто безпосередньо за виявленням проступку. Зазначене підтверджується записом в трудовій книжці позивача, показаннями свідка ОСОБА_4, і спростовує пояснення позивача щодо більш пізньої фактичної дати звільнення.

Видача наказу пізніше дати, якою він датований, не може бути встановлена і з листа МК АТП ЖКГ від 8.10.2014 року за вих. № 128, оскільки:

-в даному листі не вказано, є позивач на час його надіслання працівником підприємства чи уже звільнений;

-представник відповідача пояснила, що в такий спосіб відповідач намагався добровільно вирішити проблемну ситуацію з позивачем (з можливістю поновлення його на роботі);

-свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вказаний лист підписав він, а не ОСОБА_6, однак обставин його написання не пригадує;

-належним доказом факту підробки документів може бути лише обвинувальний вирок суду;

-жоден зі свідків не підтвердив факту перебування позивача на роботі після вказаної в наказі дати звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Письмово відібрання пояснень або відмови від їх надання оформлено не було, однак позивачем в судовому засіданні вичерпно пояснено причини залишення робочого місця 25.09.2014 року і відсутності на робочому місці 26, 29, 30 вересня 2014 року неотримання ним обєму робіт на вересень 2014 року і незгоду з отриманим обємом робіт на жовтень 2014 року щодо будинків ЖЕКу № 2. Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що впродовж днів, коли позивач був відсутній на робочому місці, неодноразово телефонувала до нього; позивач підтвердив отримання ним дзвінка від ОСОБА_4 як його керівника, а також той факт, що 30.09.2015 року спілкувався з ОСОБА_4 щодо обставин своєї відсутності на роботі впродовж 25, 26, 29, 30 вересня 2014 року, тобто фактично свої пояснення роботодавцю надав.

Згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

За допущені прогули до позивача застосовано одне стягнення звільнення.

Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Вказані обставини також були враховані відповідачем при звільненні позивача, що підтверджується наказом № 37 від 21.07.2014 року, доповідною запискою начальника вентдільниці ОСОБА_4 начальнику МК АТП ЖКГ ОСОБА_6 від 14.07.2014 року, службовою запискою майстра ОСОБА_7 (безпосереднього керівника позивача) начальнику служби вентиляції МК АТП ЖКГ ОСОБА_4 від 10.07.2014 року, заявою ОСОБА_1 начальнику АТП ЖКГ від 7.08.2014 року в сукупності з наказом № 40 від 18.08.2014 року «Про створення комісії» та висновками комісії від 20.08.2014 року, листами Хмельницької ЖЕК № 1 від 7.08.2014 року за вих. № 385 та від 30.09.2014 року за вих. № 483, листом МК АТП ЖКГ від 26.08.2014 року ОСОБА_1 про позбавлення премії, копії котрих наявні у справі.

Надані позивачем копії адресованих суду письмових заяв від імені: ОСОБА_8 від 1.03.2015 року, ОСОБА_9 від 1.04.2015 року, ОСОБА_10 від 23.02.2015 року, ОСОБА_11 від 23.02.2015 року, ОСОБА_12 від 23.02.2015 року, ОСОБА_13 від 23.02.2015 року, ОСОБА_14 від 23.02.2015 року, ОСОБА_15 (Р.І.) від 23.02.2015 року, ОСОБА_16 від 28.02.2015 року суд в якості доказів оцінює критично і до уваги не бере, оскільки вказані особи не були допитані в судовому засіданні як свідки, тобто судом їх особи не встановлювались, до присяги не приводились і про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання вони не попереджались. Таким чином, зазначені докази не є належними та допустимими в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Надану позивачем копію відповіді ТДІП у Хмельницькій області від 20.08.2014 року за вих. № 4375-08/14 суд також не бере до уваги, оскільки будь-які фактичні обставини щодо спірних правовідносин в ній не встановлені.

Згідно частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Частиною 1 т. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, яке провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено наявність законної підстави для звільнення позивача, тому позовна вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає. З тих же причин, однак додатково з причини неналежності способу захисту не підлягає задоволенню вимога про визнання звільнення незаконним (КЗпП України не передбачає такого способу поновлення порушеного права). Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також слід відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні звертала також увагу суду на пропуск позивачем передбаченого ст. 233 КЗпП України місячного строку на звернення з позовом до суду.

Дійсно, отримавши копію наказу про звільнення 22.10.2014 року, позивач мав би звернутись до суду з відповідним позовом до 22.11.2014 року. Зазначена позивачем дата отримання наказу відповідачем не оспорюється; трудову книжку позивач отримав за його проханням раніше дати звільнення; виплата розрахунку підтверджена довідкою про доходи від 24.02.2015 року за вих. № 43, наявною у справі. Позовна заява подана до суду 12.02.2015 року, тобто тривалість пропуску строку склала два місяці і 20 днів.

В обґрунтування причин поважності пропуску місячного строку позивач вказав догляд за хворою дружиною, надавши в підтвердження епікриз з Хмельницької міської лікарні. В зазначеному документі вказано, що ОСОБА_17 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 12.11.2014 року по 24.11.2014 року, тобто 12 днів. Будь-яких доказів перебування ОСОБА_17 у шлюбі з позивачем позивачем суду надано не було, однак навіть за умови надання таких доказів поважність причин пропуску місячного строку на звернення до суду за період з 25.11.2015 року по дату подання позовної заяви залишається не доведеною. Факти звернень позивача до Хмельницької ОДА 24.11.2014 року та до депутата ОСОБА_3 20.01.2015 року на визначення поважності причин пропуску строку звернення до суду не впливають, оскільки у компетенції жодного з цих адресатів не перебувало вирішення трудового спору між сторонами. Крім того, депутату ОСОБА_3 позивач взагалі адресував вимоги не про поновлення його на роботі, а про зміну керівництва підприємства і вдосконалення засад його роботи.

Разом з тим, підставою для відмови в позові у даній справі не може бути пропуск строку звернення до суду, оскільки в позовних вимогах відмовлено по суті, а одночасно обидві цих підстави застосовані бути не можуть.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 61, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 40, 43, 147-1, 148, 149, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Хмельницького міського комунального Аварійно-технічного підприємства Житлово-комунального господарства про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: