Провадження № 22-ц/780/2046/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 27.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Таргоній Д.О.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Вишеньківської сільської ради, третя особа: комунальне підприємство Бориспільської районної ради «Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування на частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Вишеньківської сільської ради, третя особа: комунальне підприємство Бориспільської районної ради «Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на ? частини житлового будинку в порядку спадкування за законом та заповітом, визначення часток в спадковому майні., -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Вишеньківської сільської ради, третя особа: КП Бориспільської районної ради «Бориспільське районне БТІ» про визнання права власності в порядку спадкування на частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_7 Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять будівельні матеріали, з яких складається житловий будинок АДРЕСА_1 Він та відповідач є спадкоємцями даного спадкового майна за заповітом, і у встановлений законом строк прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріуса. Даний житловий будинок був придбаний ним та батьком недобудованим для тимчасового проживання за договором купівлі-продажу від 05.11.1987 року. В подальшому, на протязі 7 років за його кошти були придбані будівельні матеріали та проведено значні будівельні роботи. На даний час будинок належить до об'єкта самочинного будівництва, що встановлено рішенням суду від 06.07.2011р.

Уточнивши позовні вимоги остаточно просив визнати за ним право власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва даного житлового будинку, в порядку спадкування після смерті батька.

ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_6, Вишеньківської сільської ради, третя особа: КП Бориспільської районної ради «Бориспільське районне БТІ» про визнання права власності на ? частини житлового будинку в порядку спадкування за законом та заповітом, визначення часток в спадковому майні посилаючись на те, що відповідач та позивач є спадкоємцями спірного житлового будинку за заповітами від 31.10.1991р. та від 27.01.1999р., і у встановленому законом порядку прийняли спадщину. При цьому, за першим заповітом, частки спадкоємців не є визначеними. Їх батько за життя, зареєстрував право власності на даний житловий будинок шляхом внесення в погосподарську книгу відповідного запису, як на той час дозволяло діюче законодавство. Право власності в подальшому не було зареєстроване в БТІ на виконання положень ЦК України в редакції 2004 року. Крім того, Вишеньківською сільської радою прийнято рішення № 449 від 24.11.2005р. про оформлення права власності ОСОБА_7 на вказаний житловий будинок, що не було виконане. Спірний житловий будинок по площам приміщень та розташуванню на земельній ділянці відповідає діючим Державним будівельним нормам і правилам, санітарним та протипожежним нормативам і правилам, не належить до самочинної забудови та не є новоствореним майном, як то стверджує позивач.

Просив визнати за відповідачем право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом від 27.01.1999р. та на ? частину цього ж житлового будинку в порядку спадкування за заповітом від 31.10.1991р. після смерті ОСОБА_7 та встановити частки спадкоємців за заповітом від 31.10.1991р., як рівні, по ? частині вказаного житлового будинку, кожному із спадкоємців.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено, що частки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 за заповітом від 31.10.1991 року, посвідченим секретарем виконкому Вишеньківської сільської ради народних депутатів, є рівними - по ? частині кожному. Вирішено питання щодо судових витрат.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні частини зустрічних позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 березня 2005 року помер батько позивача та відповідача по справі - ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді будівельних матеріалів, з яких складається житловий будинок АДРЕСА_1 Даний житловий будинок є недобудованим, був придбаний ОСОБА_7 як такий, що призначений для тимчасового проживання, в експлуатацію не прийнятий, є об"єктом самочинного будівництва та державна реєстрація права власності на нього за спадкодавцем здійснена не була.

Правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований об"єкт самочинного будівництва, на ім"я спадкодавця відсутні.

Сторони по справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є спадкоємцями після смерті батька за заповітами та у встановлений законом строк і у визначеному законом порядку прийняли спадщину, подавши до нотаріуса відповідні заяви.

Відповідно до заповіту від 31.10.1991р. все майно, де б воно не знаходилось і взагалі, що знаходиться в АДРЕСА_1 померлий заповів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, без визначення часток.

Вищенаведене підтверджується: копією договору купівлі-продажу будинку для тимчасового проживання від 23.01.1989 року (Т.1 а.с.3-4), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7(Т.1 а.с.14), копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 (Т.1 а.с.15), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого в 2011 р. на ім"я спадкодавця (Т.1 а.с.18-19), копіями рішень судів (Т.1 а.с.39-44), копією висновку щодо відповідності забудови земельної ділянки Державним будівельним нормам та правилам № 1949 від 17.10.2011р. (Т.1 а.с.52), копією рішення виконавчого комітету Вишеньківської сільради № 449 від 24.11.2005р. про оформлення права власності на спірний житловий будинок за померлим ОСОБА_7(Т. 1 а.с.76), копією рішення Вишеньківської сільради про надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта на будівництво спірного житлового будинку від 22.09.2005р. та копєю викопіровки (Т.2 а.с.25-26), копєю паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті № 404 від 27.10.2005р. та копією плану забудови(Т.1 а.с.77-80), копією довідок Вишеньківської сільради (Т.1 а.с.81-82), матеріалами спадкової справи № 76 від 19.05.2005 року після смерті ОСОБА_7(Т.3 а.с.2-68).

Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2011 року, яке набуло чинності, встановлено, що частка ОСОБА_6 на спадкування за законом майна, після смерті батька зменшена, зважаючи на існування заповіту від 27 січня 1999 року, та заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті батька у вигляді ? частини житлового будинку із надвірними спорудами. Так остання складає ? частину житлового будинку із надвірними спорудами, оскільки інша частина домоволодіння повинна спадкуватися за законом обома синами в рівних частинах.

Даним рішенням суду також було встановлено, що спірний житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 є об»єктом самочинного будівництва, оскільки відсутні данні про його реєстрацію в органах БТІ, відповідність забудови санітарним та протипожежним нормативам та державним будівельним нормам.Земельна ділянка, на якій збудовано об»єкт належним чином для цієї мети не відведена.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2012р., яке набуло чинності 03.12.2012р., встановлено, що спадкування після смерті ОСОБА_7, здійснюється за заповітом від 31.10.1991р., що посвідчений секретарем виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області Яременко О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 83 і заповітом 27.01.1999р., посвідченим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Якименко В.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 9-54.

Крім того, даним рішенням також встановлено, що загальна площа придбаного за договором житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 була збільшена та становить 77,9 кв.м., окрім будинку побудовані надвірні споруди: сарай, гараж, літня кухня, приміщення для інвентаря та вбиральня з вигрібною ямою. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд рік побудови житлового будинку 1992. Господарська будівля №2 (сарай 1989 року побудови) не відповідає державним будівельним нормам та правилам. Належні та допустимі докази здійснення згідно з законом зазначених добудов, будівництва надвірних споруд матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову в частині позовних вимог (оскаржувана частина рішення суду) про визнання права власності на частину житлового будинку за відповідачем в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що даний об"єкт нерухомого майна є самочинною спорудою, враховуючи, що будівництво будинку проводилось без відповідного дозволу, на земельній ділянці, що не була відведена у власність або користування забудовнику для будівництва та обслуговування житлового будинку, а виготовлення технічного паспорту на будинок, отримання дозволу на забудову ділянки та виготовлення будівельного паспорту, були здійсненні вже після смерті спадкодавця ОСОБА_7; право власності на спірний недобудований житловий будинок за спадкодавцем не було зареєстровано і правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку на його ім"я відсутній. До того ж, за договором купівлі-продажу будинку від 23.01.1989 року, такий об"єкт був придбаний ОСОБА_7 як такий, що призначений для тимчасового проживання, тому, даний спірний будинок не входить до складу спадкового майна, а тому не може бути успадкованим спадкоємцями за заповітом, як об"єкт нерухомого майна завершеного будівництвом, а саме - як житловий будинок.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обгрунтовано оцінено критично посилання ОСОБА_5 та його представника на договір купівлі-продажу спірного будинку від 23.01.1989 року, як на підставу підтвердження його статусу як житлового об"єкта, оскільки із змісту договору вбачається, що будинок був придбаний для тимчасового проживання, і його технічні характеристики відрізняються від даних про будинок, вказаних у технічному паспорту та поверховому плані, що не може однозначно вказувати на те, що спірний об"єкт будівництва є тим самим будинком, який є предметом даного договору, враховуючи також, що його будівництво здійснено на землях радгоспу.

Також, суд першої інстанції правомірно вважав безпідставним посилання відповідача та його представника на наявність рішення про оформлення права власності на спірний житловий будинок, як на підставу набуття права власності ОСОБА_7 на житловий будинок, оскільки дане рішення прийняте органом місцевого самоврядування вже після смерті останнього, а тому його прийняття не має жодних юридичних наслідків і не може бути виконаним, що підтверджує і сам відповідач в зустрічному позові.

Отже, судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід права та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст.ст. 379, 380 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придані для постійного проживання в них та житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотримання вимог, встановлених законом, іншими нормативними актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомого майна є публічною, здійснюється відповідним органом.

За правилом ст.ст.125, 126 ЗК України в редакції від 11.01.2005р., що діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

За змістом ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 30 березня 2012 року «По практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це бцдівництво, так і їхні спадкоємці.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "По судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законоої сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участьті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, як вбачається з матеріалів справи (Т.1,а.с. 39-44) попередніми рішеннями Бориспільського міськрайонного суду від 06 липня 2011 року та від 12 квітня 2012 року, які набрали законної сили, було встановлено, що спірний житловий будинок є самочинною спорудою, його будівництво проводилось на земельній ділянці, яка не була виділена спадкодавцю в користування або у власність у встановленому законом порядку, а тому не може успадковуватись, як окремий цілісний об"єкт нерухомого майна, і тому ці обставини не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М. Верланов

Д.О.Таргоній