Справа № 158/823/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1086/15 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Мудренко Л.І., Матвійчук Л.В.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Ківерцівського районного суду від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 26.05.2015 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ОСОБА_2) «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 "Кредитні ініціативи" подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2008 року між ОСОБА_2 «Просто Фінанс», правонаступником якого відповідно до договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року та додатку № 1 до нього є ОСОБА_2 «Кредитні ініціативи» (а.с.11-15,18), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № 9, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 16657 грн. на споживчі потреби (придбання металопластикових вікон) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8% річних з кінцевим терміном повернення до 10.02.2010 року та сплатою щомісячних платежів відповідно до графіку (а.с.5-8).

Проте, відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав і станом на 10.03.2015 року загальна сума боргу за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.24), становить 35039,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 12326,89 грн., по відсотках 3448,95 грн., по комісії 16657 грн., по штрафам 2606,60 грн.

З довідки про грошові надходження за кредитним договором № 9 від 04.02.2008 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 останній платіж було проведено 30.09.2008 року на суму 999 грн. (а.с.25).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За нормами ст. 257 ЦК України до заявлених позивачем вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як уже зазначалося вище, умовами договору строк дії кредитного договору визначено до 10.02.2012 року, а тому по закінченні строку його дії позивач вправі був звернутися до суду з відповідним позовом протягом 3 років, як це передбачено ст. 257 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 «Кредитні ініціативи» з даним позовом до суду звернувся лише 05.05.2015 року, що свідчить про пропуск ним позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 по справі № 6- 116цс1З.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосовування строку позовної давності, який позивачем було пропущено і позивачем не надано доказів поважності його пропуску, а тому підставно відмовив останньому у задоволенні позову з цих підстав.

У своїх доводах апеляційної скарги позивач вказує на те, що перебіг строку позовної давності переривався у звязку з тим, що відповідачем 12.03.2013 року було сплачено на погашення кредитної заборгованості 1 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.24).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 261 ЦК України) перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В силу статті 262 ЦПК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В даному випадку обставина, на яку покликається позивач в апеляційній скарзі має важливе значення, оскільки від її доведеності залежить те, чи переривався строк позовної даності чи ні.

Однак, на її підтвердження позивачем жодних доказів, які б свідчили про те, що саме відповідачем ОСОБА_1 було здійснено погашення кредиту 12.03.2013 року в розмірі 1 грн., після майже 5-річної відсутності жодних погашень по даному кредитному договору, надано не було.

З наданої під час апеляційного розгляду відповідачем ОСОБА_1 довідки про звільнення вбачається, що в період з 08.07.2011 року по 26.03.2014 року він відбував покарання у вигляді позбавлення волі в установах Державної кримінально-виконавчої служби, у звязку з чим у зазначений позивачем період відповідач не міг здійснювати погашення кредитної заборгованості.

На думку колегії суддів, відсутність доказів, як наприклад: квитанції, чеку або виписки по особовому рахунку про безпосереднє погашення кредитної заборгованості на вказану суму саме відповідачем ОСОБА_1, може свідчити лише про те, що позивачем навмисно здійснено таку проплату з метою створити обставину для переривання позовної давності.

Отже, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували переривання строку позовної давності, чи про його зупинення відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦК України.

Покликання позивача на домовленість з відповідачем відповідно до п. 4.3.2. договору про дію договору до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання позичальником інших грошових зобовязань, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки умовами договору визначено дату останнього платежу за кредитом 10.02.2012 року що і є кінцевим строком дії укладеного між сторонами договору.

Жодних угод про зміну тривалості позовної давності між сторонами спору, на підставі ст. 259 цього ж Кодексу, судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 «Кредитні ініціативи» не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 26 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: