Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/5258/13 Головуючий у 1 інстанції: Ширіна С.А.
Провадження №22ц/778/2441/15 Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», третя особа: Територіальна громада Запорізької міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсним реєстрації права власності на нерухоме майно, виселення та вселення, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги: територіальної громади в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про витребування квартири з незаконного володіння, визнання недійсної реєстрації права власності на квартиру та виселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання добросовісними набувачами квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 2 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної квартири та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2014 року в задоволення позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 3 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 2 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної квартири та скасовано державна реєстрація права власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вказану квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 січня 2014 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 3 квітня 2014 року скасовано та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У грудня 2014 року ОСОБА_5 остаточно уточнив позовні вимоги, просив суд залучити до участі у справі власника спірної квартири територіальну громаду в особі Запорізької міської ради, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 2 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаної квартири та вселити його, визнати недійсною державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.

У січні 2015 року територіальна громада в особі Запорізької міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «ЗМБТІ», в якому просила витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння відповідачів, виселити їх з вказаної квартири, визнати недійсною реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 №33829303, запис в книзі реєстрації №25 під №36338 та зобов'язати скасувати реєстрацію права власності на цю квартиру.

У січні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просили визнати їх добросовісними набувачами квартири по АДРЕСА_1 та зазначити, що спірна квартира не може бути витребувана у них та стягнути судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто пропорційно з відповідачів судові витрати. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позовну заяву територіальна громада в особі Запорізької міської ради задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 та передано Запорізькій міській раді квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за №33829303, запис в книзі реєстрації №25 під №36338 на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4

Стягнуто пропорційно з відповідачів судові витрати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовів ОСОБА_5 та Запорізької міської ради відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира вибула із власності територіальної громади поза волею власника і з їх власності не може бути витребувана, оскільки вони є добросовісними набувачами.

ОСОБА_5 також не погодився з рішенням суду в частині відмови у задоволенні його позову про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 із спірної квартири. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на те, що проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спірній квартирі є незаконним і створює перешкоди у користуванні цією квартирою позивачу, просив в цій частині рішення скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити його позов про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 02 вересня 2011 року, позивачем не оскаржено, тому колегією суддів рішення в цій частині не ревізується.

Судом установлено, що на підставі ордеру НОМЕР_1 від 21 грудня 1979 року ОСОБА_8 була надана у користування квартира АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох чоловік: її, чоловіка - ОСОБА_9, та дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_10 народився син ОСОБА_5, який був зареєстрований у цій квартирі та проживав у ній разом з матірю, яка загинула у ДТП ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації № 378 від 08 лютого 2000 року над ОСОБА_5 була встановлена опіка, опікуном призначена ОСОБА_11 та цим же розпорядженням за ним було закріплено частину житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1, про що було відомо його дядькові ОСОБА_7, а також КП «ВРЕЖО № 8».

ОСОБА_7 знав, що ОСОБА_5 17.01.2011 р. виповнилося вісімнадцять років і він мав перейти мешкати постійно в спірну квартиру, але 15.01.2011 року ОСОБА_7 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2011 року позов ОСОБА_7 задоволено. ОСОБА_5 визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано ВГІРФО Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій зняти ОСОБА_5 з реєстрації за вказаною адресою.

23 травня 2011 року розпорядженням голови районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради №130 р., заява ОСОБА_7 про приватизацію квартири задоволена та прийнято рішення про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_7

На підставі вказаного розпорядження 23 травня 2011 року видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 серії НОМЕР_3, яким районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району посвідчила, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 в порядку приватизації.

16 червня 2011 року ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6, який в свою чергу 02 вересня 2011 року перепродав цю квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4

21 вересня 2011 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя, за заявою ОСОБА_5, заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2011 року скасовано. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 січня 2012 року відхилена апеляційна скарга ОСОБА_7 та вказане рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2011 року залишено без змін.

У звязку з тим, що приватизація спірної квартири була вчинена з порушенням прав ОСОБА_5, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2012 року приватизація квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 23 травня 2011 року, видане ОСОБА_7 визнані недійсними.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_7 під час подання позовної заяви проти ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою навмисно приховав від суду адресу проживання ОСОБА_5, з метою отримання судового рішення про втрату права користування ОСОБА_5 цією квартирою та подальшу її приватизацію лише на своє ім'я. Відповідно ОСОБА_7 не мав права відчужувати спірну квартиру ОСОБА_6, а останній в свою чергу - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, судом встановлено, що приватизація спірної квартири відбулась незаконно, на підставі рішення суду про втрату права користування ОСОБА_5 цією квартирою, яке в подальшому було скасовано.

Враховуючи що, власником квартири АДРЕСА_1 є територіальна громада в особі Запорізької міської ради, суд першої інстанції дійшов обгрунтованного висновку про задоволення позову третьої особи - Запорізької міської ради про витребування спірної квартири з незаконного володіння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про те, що вказана квартира не може бути витребувана з їхньої власності є неприйнятими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 11.06.2014 року у справі №6-52цс14 і яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки власник територіальна громада в особі Запорізької міської ради передав у власність ОСОБА_7 в порядку приватизації спірну квартиру з використанням та на підставі судового рішення про втрату ОСОБА_5 права користування квартирою АДРЕСА_1, яке в подальшому було скасовано, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказана квартира вибула з володіння власника поза його волею.

Тому твердження апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4, що Запорізька міська рада не довела відсутності своєї волі під час приватизації ОСОБА_7 спірної квартири є необґрунтованими.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про вселення у спірну квартиру. Судом встановлено, що ОСОБА_5 має право користування спірною квартирою, оскільки Розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації №378 від 08.02.2000 року за ним закріплено частину житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1 та підтверджується відповідною реєстрацією ОСОБА_5 за адресою вказаної квартири. Посилання апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про те, позивач не надав доказів перешкод з їхнього боку у вселенні ОСОБА_5 у спірну квартиру спростовуються позицією ОСОБА_3, ОСОБА_4, яку вони обрали під час розгляду справи судом першої інстанції так і викладену в апеляційній скарзі про те, що вони є добросовісними набувачами і спірна квартира повинна залишатись у їх власності.

Колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції у задоволенні зустрічного позову про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 добросовісними набувачами спірної квартири, оскільки судом враховані роз'яснення, викладені у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" про те, що пiд час розгляду позову про витребування майна вiдповiдач згiдно зi статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володiння шляхом подання доказiв вiдплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його вiдчужувати, про що вiн не знав i не мiг знати (добросовiсний набувач). У такому разi пред'явлення зустрiчного позову про визнання добросовiсним набувачем не вимагається i, крiм того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК ), оскiльки добросовiснiсть набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та пiдлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Посилання апелянтів про те, що суд першої інстанції задовольняючи віндикаційний позов не вирішив питання про відшкодування ОСОБА_3, ОСОБА_4, як добросовісним набувачам, їх витрат на придбання спірної квартири не можуть бути взяті до уваги, оскільки знаходяться поза межами позовних вимог, що були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, і тому суперечать приписам ст.11 ЦПК України. Що в свою чергу не позбавляє права ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішення суду в частині задоволення позову територіальної громади в особі Запорізької міської ради про витребування спірної квартири на підставі пункту 3 ч.1 ст. 388 ЦК України та задоволення позову ОСОБА_5 про вселення у спірну квартиру є законним та обґрунтованим, проте висновок суду про передчасність вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 є помилковим з наступних підстав.

Задоволення позову власника про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння охоплюється вимогами про виселення осіб, які мешкають у вказаній квартирі і регулюються приписами ч.1 ст.109 ЖК України.

Посилання суду першої інстанції про додержання позивачем досудового порядку врегулювання спору про виселення шляхом направлення письмового попередження протягом 30 днів передбачено ч.3 ст.109 ЖК України та стосується правовідносин про виселення під час звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме застосовано норми ч.3 ст.109 ЖК України які не поширюються на спірні правовідносини, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог територіальної громади в особі Запорізької міської ради про виселення із вказаної квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4 з підстав п. 3 ч.1 ст.388 ЦК України та ч.1 ст.109 ЖК України.

Територіальна громада в особі Запорізької міської ради не оскаржила рішення суду, проте у відповідності до вимог ч. 3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частково прийнятними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про необґрунтованість оскаржуваного рішення, яка полягає у наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За роз'ясненнями, що викладенні у п.п.8,10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, недійсності правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 33829303 та запис в книзі реєстрації № 25 під № 36338 на ім"я ОСОБА_3, ОСОБА_4 було здійснено ТОВ «ЗМБТІ» та не було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність судового рішення про витребування спірної квартири із незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 є підставою для здійснення відповідної державної реєстрації права за власником.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права рішення суду в частині відмови у задоволенні позову територіальної громади в особі Запорізької міської ради про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення цих вимог, також підлягає скасуванню рішення в частині задоволення вимог територіальної громади в особі Запорізької міської ради про скасування реєстрації права власності на вказану квартиру з ухваленням нового про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг його не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог теріторальної громади в особі Запорізької міської ради про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення по даній справі в частині скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за №33829303, запис в книзі реєстрації №25 під №36338 на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, скасувати та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: