Справа № 127/1282/15-ц Провадження № 22-ц/772/1416/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 19Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "27" квітня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів: Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Гайдейчук Галини Володимирівни про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина та яку прийняли її діти, а саме, вона та відповідач у справі ОСОБА_3

08.05.2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона успадкувала 1/2 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами НОМЕР_1, що знаходяться АДРЕСА_1.

14.06.2012 року за їх спільною заявою з відповідачем було встановлено порядок володіння та користування приміщеннями в житловому будинку, позначеному на плані літ. А з прибудовами «а» та «а1» розташованого АДРЕСА_1.

Також 04.07.2012 року вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом успадкувала 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,05250га, яка розташована на території ВМР АДРЕСА_1, та яка була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

10.10.2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю. 17.09.2012 року перед укладенням договору від 10.10.2012 року ОСОБА_3 запропонував їй погодити проект розподілу земельної ділянки, згідно якого порядок користування визначається таким чином, що ОСОБА_3 являється власником будівель розташованих в зоні 1 запропонованого проекту, площею 0,0399га, а вона являється власником будівель розташованих в зоні 2 запропонованого проекту, площею 0,0121га. На її запитання «Чому площі земельних ділянок не однакові, адже частки кожного із співвласників рівні, то і площі земельних ділянок при розподілі мають бути однакові?» ОСОБА_3 пояснив, що інших варіантів немає, а тому провести розподіл по іншому неможливо. Більш того, такий проект визначає лише порядок користування земельною ділянкою, з урахуванням того, що на земельній ділянці ОСОБА_3 є збудовані ним будівлі, і з огляду на це йому має бути виділено в користування значно більша площа землі. Певний час вона не навідувалась до будинку, а коли приїхала, то відповідач не допустив її до коридору позначеному на плані 1-1 площею 5,9 кв.м., мотивуючи це тим, що даний коридор знаходиться на його земельній ділянці, у відповідності до договору поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.10.2012 року.

Таким чином, вона вважає, що укладений договір поділу земельної ділянки ущемляє її права, оскільки вона успадкувала 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,052 га, тобто успадкувала земельну ділянку площею 0,0260га, а у відповідності до договору поділу земельної ділянки їй фактично виділена в натурі земельна ділянка площею 0,0121га. Підписуючи договір вона не давала згоди на зменшення її частки у спільній частковій власності на земельну ділянку. Тому вважає за необхідне визнати недійсним договір поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.10.2012 року укладеного між нею та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Гайдейчук Г.В. та зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_3.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Гайдейчук Г.В. (а.с.48).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.64 - 65).

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.67- 69).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Третя особа приватний нотаріус Гайдейчук Г.В. в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилася, хоча повідомлялася про місце та час розгляду справи, а тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у її відсутність, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, що з'явилися до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після померлої ОСОБА_5 До складу спадщини входить цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Відповідно до заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 14.06.2012 року ОСОБА_3 володіє та користується в житловому будинку позначеному на плані літерою «А» з прибудовами «а» та «а1», розташованому АДРЕСА_1 наступними приміщеннями: кухнею 1-2 площею 4,2 кв.м., кімнатою 1-3 площею 9,0кв.м., кімнатою 1-4 площею 10,5 кв.м., 1/2 частиною коридору 1-1 площею 5,9 кв.м., в самочинно зведеній літній кухні, позначеній на плані літерою «Б» наступними приміщеннями: верандою 2-1 площею 6,7 кв.м. кухнею 2-2 площею 8,1 кв.м., коридором 2-3 площею 5,9 кв.м., санвузлом 2-4 площею 5,0 кв.м., літньою кухнею 2-5 площею 14,2 кв.м., а також господарськими будівлями: самочинно зведеними гаражем «Ж» та оглядовою ямою «о/Я». ОСОБА_2 володіє та користується в житловому будинку позначеному на плані літерою «А» з прибудовами «а» та «а1», розташованому АДРЕСА_1 наступними приміщеннями: кімнатою 1-5 площею 18,0 кв.м., коридором 1-6 площею 6,7 кв.м., 1/2 частиною коридору 1-1 площею 5,9 кв.м., а також господарськими будівлями: гаражем «Е» та самочинно зведеною вбиральнею «З».

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували земельну ділянку загальною площею 0,0520га в межах згідно з планом, яка розташована на території Вінницької міської ради АДРЕСА_1 наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до договору про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.10.2012 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В. та зареєстрованого у реєстрі за НОМЕР_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 погодились на визначення межею, яка зазначена на плані, згідно якого: в зоні 1 на земельній ділянці площею 0,0399 га, позначеною на плані жовтим кольором, розташовані землі під двором площею 0,0253га, будівлею КН площею 0,0052га, будівлею КН площею 0,0047га, будівлею КЖ площею 0,0043га, двором площею 0,0004га, власником яких є ОСОБА_3 В зоні №2 на земельній ділянці площею 0,0121га позначеною на плані блакитним кольором, розташовані землі під двором площею 0,0045га, будівлею КЖ площею 0,0035га, будівлею КН площею 0,0019 га, двором площею 0,0015 га, будівлею КН площею 0,0006га, туалетом площею 0,0001 га власником яких є ОСОБА_2

Рішенням Вінницької міської ради 26 сесії 6 скликання від 30.11.2012 року № 1035 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання доцентів, що посвідчують право власності на земельну ділянку - при поділі АДРЕСА_1 площею 0,0502га, яка перебуває у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_2 від 12.09.2012 року - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Анульовано записи в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за НОМЕР_2 від 12.09.2012 року.

Встановлено, що згідно договору про встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою, який зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_3 від 10.10.2012 року було видано у встановленому порядку державні акти, що посвідчують право власності на сформовані нові земельні ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_3 площею 0,0399га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 площею 0,0121 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що твердження позивача суперечить нормам закону, а саме ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Місцевим судом встановлено, що пунктом 8 договору про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.10.2012 року співвласники дійшли згоди, що поділ часток зі спільного майна здійснюється без доплат або компенсації.

Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Крім того, згідно п. 3 договору про поділ земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.10.2012 року ОСОБА_2 погодилася на визначення меж, які зазначені на плані користування земельною ділянкою, що є невід'ємною частою даного договору.

Таким чином судом встановлено, що даним договором не порушено майнові права позивача, оскільки підписавши договір позивач погодилась на викладені умови (пункти) договору та скористалась своїм правом щодо поділу земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не з'ясовано та не надано відповідного висновку відносно того, що пункт 1 оспорюваного договору прямо суперечить пункту 3 цього ж договору, і саме ця суперечливість в договорі призвела до його підписання ОСОБА_2, оскільки в момент вчинення ОСОБА_2 помилилась щодо обставин, що мають істотне значення (стаття 229 ЦК України) та його підписала, будучи чітко переконаною, що їй в натурі виділяється 1/2 частина земельної ділянки в натурі. Також колегія суддів не погоджується з доводами скарги про те, що згідно ч.3 cт. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має відповідати його внутрішній волі, а тому скаржник вважає, що яким чином оспорюваний правочин може відповідати вимогам ч.3 ст. 203 ЦК України, якщо її внутрішня воля була спрямована на те, щоб отримати в натурі у приватну власність земельну ділянку, що відповідає 1/2 частині у праві спільної часткової власності, а тому на її переконання договір про поділ земельної ділянки, яким їй надано значно меншу площу земельної ділянки, чим ту на яку вона розраховувала, не відповідає її внутрішній волі.

Колегія суддів вважає, що вищевикладені доводи апеляційної скарги є новими підставами позовних вимог, тобто такими, про які не йшла мова в суді першої інстанції та відповідно, які не досліджувалися в суді першої інстанції.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2, підставою для визнання недійсним договору вона зазначає ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує нові підстави позову щодо оскарження договору - ст. 229 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Згідно ж ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. а під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_2 не оспорювала в суді першої інстанції відповідність волевиявлення її внутрішній волі при укладенні договору та не вказувала про укладення нею договору під впливом помилки, тому такі доводи не можуть бути підставою щодо визнання договору недійсним в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, в апеляційний скарзі ОСОБА_2 зазначає на те, що п.1 договору суперечить п.3 договору.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами скарги, оскільки у пункті 1 договору описуються відносини, що діяли у сторін договору до поділу земельної ділянки, тобто яку частку власності має кожна із сторін договору та на підставі яких документів вони її мають, а також зазначено, що співвласники ділять земельну ділянку у натурі відповідно до їх часток. Разом з тим, яким саме чином вони домовилися поділити дану земельну ділянку викладено у п. 3 договору. Зокрема, в п. 3 договору йдеться мова про відносини, які виникли у сторін після укладення договору та зазначено де знаходяться землі ОСОБА_2, а де землі ОСОБА_3.

Слід також зазначити, що закон не забороняє, а навпаки, надає сторонам право в добровільному порядку за спільною згодою поділити майно, яким в даному випадку скориталися ОСОБА_2 та ОСОБА_3., добровільно поділивши земельну ділянку відповідно до ч.1, 2 ст. 358, ч. 1, ст. 367 ЦК України та ч. 1 ст. 88 ЗК України.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що суд, обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову послався на п.8 Договору, згідно якого співвласники дійшли згоди, що поділ часток зі спільного майна здійснюється без доплат та компенсацій і ОСОБА_2 погодилась на цей пункт договору. Сторони вправі на власний розсуд визначити чи будуть певні доплати чи компенсації чи ні та чи може бути врегульовано це питання іншим шляхом.

Судом першої інстанції оглянуто в судовому засіданні оригінал оспорюваного договору разом із оригіналом плану користування земельною ділянкою, яка є невід'ємною його частиною, на якому проставлені особисті підписи ОСОБА_3. та ОСОБА_2 Таким чином судом встановлено, що волевиявлення та усвідомлення ОСОБА_2, що поділ земельної ділянки вона із ОСОБА_3. визначили саме в такому варіанті.

Не може колегія суддів також взяти до уваги посилання скаржника на те, що ОСОБА_3 не допустив її до коридору, позначеному на плані 1- 1 площею 5,9 кв.м., мотивуючи це тим, що даний коридор знаходиться на його земельній ділянці у відповідності до оспорюваного договору, оскільки зазначене не є підставою для визнання договору недійсним, а вирішити дане питання можна шляхом встановлення відповідного земельного сервітуту.

Колегія суддів враховує також і те, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. не лише уклали договір поділу земельної ділянки, але і виконали його. Зокрема, на підставі звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_3. рішенням Вінницької міської ради 26 сесії 6 скликання від 30.11.2012 року № 1035 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку при поділі та видано державні акти, що посвідчують право власності на сформовані нові земельні ділянки ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

Зазначене є черговим доказом того, що укладаючи спірний договір, сторони діяли відповідно до свого волевиявлення та вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів переконана, що з огляду на доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає нові підстави визнання договору недійсним і при цьому не оспорює підстави відмови їй в позові судом першої інстанції, зазначені у рішенні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги виходять за межі позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому за таких підстав висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого судом рішення.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний