Справа № 367/3669/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Саранюк Л. П.,

при секретарі Данюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в розпорядженні та користуванні майном шляхом виселення в примусовому порядку за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на вказане нерухоме майно нею набуто 03.09.2008 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрованим в реєстрі за №3127, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.12.2008 року за реєстраційним № 19728872, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21202263, виданий 09.12.2008 року КП КОР «Ірпінське БТІ. З 24.02.2009 року зареєстровано її місце постійного проживання за вказаною адресою, однак фактично вона надалі продовжувала проживати у належній її батькам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, квартирі за адресою: м. Ірпінь Київської області, вул. Садова, 61- в, кв.22.

16.05.2009 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, про що відділом РАІДС Ірпінського МУЮ Київської області зроблено відповідний актовий запис № 85 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 082144. Одразу після одруження вона разом з відповідачем почали проживати у належній їй квартирі АДРЕСА_1, від шлюбу у них 05.10.2009 року народився син - ОСОБА_6, і 14.06.2011 року з її дозволу відповідач також зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою.

Однак, практично після народження дитини подружні відносини між ними поступово почали погіршуватись, любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між ними поступово переставали існувати, що унеможливило їхнє спільне подальше життя та збереження шлюбу і в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Крім того, відповідач систематично в присутності дитини спричиняв скандали, виражався нецензурними словами, застосовував до неї фізичне насильство, наносячи їй тілесні ушкодження, що підтверджується випискою із медичної картки №1004 від 10.02.2014 р.

Своєю антисоціальною поведінкою, постійними сварками, які негативно впливали на виховання дитини, ОСОБА_2 створив нестерпні умови для її та дитини проживання з ним в одній квартирі. Але оскільки він категорично відмовився звільнити належну їй на праві власності квартиру, то вона, боячись за своє та сина життя, була вимушена разом із сином залишити постійне місце свого проживання й орендувати для себе з сином житло за адресою: АДРЕСА_2, щомісячно сплачувати орендну плату в розмірі 5000 гривень.

Зазначає, що потягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від матеріального забезпечення сімї, зокрема, коштів на сплату комунальних послуг та утримання дитини взагалі не надавав, хоча за законом зобовязаний.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.05.2015 року, яке набуло законної сили 18.05.2015 року, шлюб між нею та відповідачем розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 разом з нею, а також визначено порядок участі відповідача у спілкуванні та вихованні дитини.

На даний час вона не має реальної можливості вільно користуватися й розпоряджатися своєю власністю, оскільки у належній їй квартирі зареєстрований і фактично проживає відповідач, який категорично відмовляється добровільно звільнити належне їй житло, поводить себе по відношенню до неї агресивно, його поведінка є неадекватною, він не сплачує ні комунальні послуги, ні орендної плати за користування належним їй житлом, не сплачує аліменти на утримання дитини.

Оскільки шлюб між нею та відповідачем розірвано, то відповідач вже не є членом її сімї в розумінні ст.3 СК України та ст.64 ЖК Української PCP і таким чином втратив передбачене ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК Української PCP право на проживання у належній їй квартирі, а тому за відсутності її дозволу займає належне їй житло протиправно.

Зважаючи на те, що їхнє спільне сумісне проживання є не можливим з морально-етичних норм, зокрема, є порушенням її права на особисте життя, а також те, що відповідач добровільно залишити належну їй на праві особистої власності квартиру відмовляється, то вона вимушена звертатися за захистом свого права власності до суду із вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житлом, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача з належної їй квартири без надання іншого житлового приміщення.

У звязку з вищевикладеним, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування належною їй на праві приватної власності квартирою № 49 в будинку №65-А по вул. Садовій в м. Ірпені Київської області.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою № 49 в будинку №65-А по вул. Садовій в м. Ірпені Київської області.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 в примусовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в розмірі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

В судовому засіданні відповідач та його представник подали зустрічну позовну заяву в якій посилались на те, що з ОСОБА_1 він знайомий з 2001 року, з цього ж року у них виникли стосунки.

В 2003 році, Відповідач разом з Позивачем почали спільно проживати знімаючи житло в м. Ірпені по вул. Комсомольській. Після чого з 2004 року ними орендувалася квартира за адресою м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу.

В серпні 2006 року Позивач та Відповідач спільно придбали однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, однак право власності на дану квартиру за вимогою батька Позивача було оформлено на нього.

03.09.2008 року, ними було придбано спірну квартиру № 49 загальною площею 58,3 кв. м., що розташована в Київській обл., м. Ірпені, вул. Садова, 65-а. Так як батько Позивача наполягав, право власності на квартиру було зареєстроване на Позивача.

Сторони спільними коштами та зусиллями зробили в даній квартирі капітальний ремонт.

16.05.2009 року між Відповідачем та Позивачем було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 082144 від 16 травня 2009 року видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області. Одразу після весілля сторони вселилися до спірної квартири.

05.10.2009 року в шлюбі народився син - ОСОБА_6. 05.05.2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду по справі № 367/6383/15-ц.

Проживаючи спільно без реєстрації шлюбу в період 2003 - початок 2009 p.p., ними придбавалися цінні речі, побутова техніка (певні предмети меблів, холодильник, пральна машина та іншу дрібну побутову техніку), вони вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки. Вищевикладені ознаки, характеризують їхні відносини як шлюбно-сімейні.

Саме тому, так як квартира № 49 загальною площею 58,3 кв. м., що розташована в Київській обл., м. Ірпені, вул. Садовій, 65-а була придбана у 2008 році в той час коли Позивач та Відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, дане майно є спільною сумісною власністю.

Враховуючи той факт, що Позивач стверджує про наявність лише особистої приватної власності на квартиру № 49 загальною площею 58,3 кв. м., що розташована в Київській обл., м. Ірпені, вул. Садова, 65-а, Відповідач вимушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав з вимогою про визнання спільної квартири спільним сумісним майном.

У звязку з викладеним вище просить визнати квартиру № 49 загальною площею 58.3 кв.м, що розташована в Київській області м. Ірпінь, вул. Садова, 65 а спільною сумісною власністю.

Позивачка по основному позову та її представник позов підтримали в повному обсязі просили його задоволити.

В зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач по основному позову та його представник проти позову заперечували. В його задоволенні просили відмовити. Свій зустрічний позов просили задоволити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає основний і зустрічний позов такими, що не підлягають до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що сторони по справі бувше подружжя.

16.05.2009 року між ними було зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Ірпінського МУЮ, актовий запис №85. (а.с. 10)

До реєстрації шлюбу, 03.09.2008 року згідно договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (P/W3127). Позивачка ОСОБА_1 стала власником АДРЕСА_4, яку на її імя було придбано в кредит. (а.с. 6-8, 113)

Після одруження сторони почали проживати в спірній квартирі №49.

05.10.2009 року у сторін народився син ОСОБА_3.

14.06.2011 року з дозволу позивачки в АДРЕСА_5, був зареєстрований відповідач, як чоловік позивачки і відповідно член сімї.

Взаємовідносини в сімї почали погіршуватись, поскільки між сторонами почали виникати суперечки, сварки, взаємні звинувачення та звернення до Ірпінського ГУ МВС в Київській області (а.с. 128-130).

В ситуації, яка склалась між сторонами, позивачка забрала дитину і перейшла проживати на іншу квартиру, яку орендує за адресою: АДРЕСА_6.

Рішенням Ірпінського міського суду від 05.05.2015 року шлюб між сторонами розірваний.

В позові позивачка посилається на те, що вона не має реальної можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю оскільки в належній їй на праві власності спірній квартирі зареєстрований і фактично проживає відповідач, який добровільно не звільняє належне їй житло, поводить себе агресивно, не сплачує ні комунальні послуги ні орендну плату за користування житлом.

Однак, як встановлено в судовому засіданні і цього не заперечує позивачка і свідок ОСОБА_4 батько позивачки, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в спірній квартирі як член сімї позивачки її чоловік, з дозволу позивачки, як власниці квартири.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння.

Судом не здобуто безспірних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві в розпорядженні та користуванні квартирою. Ключі від спірної квартири позивачка має, в квартиру не вселяється, перешкод у її вселенні в квартиру не встановлено.

Квартира складається з трьох кімнат, тобто місця для проживання сторін і їхньої неповнолітньої дитини достатньо. Позивач не зверталася ні в які компетентні органи чи до депутата Ірпінської міської ради, щодо будь-яких перешкод зі сторони відповідача з приводу проживання в спірній квартирі позивачки з дитиною.

Поскільки позивач не надав безспірних доказів доведеності позову, то суд відмовляє в позові ОСОБА_1 про усунення перешкод в розпорядженні та користуванні майном шляхом виселення в примусовому порядку.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном, судом також не здобуто безспірних доказів того, що спірна квартира АДРЕСА_7 є спільним сумісним майном сторін.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що вони з ОСОБА_1 спільно проживають з 2003 року, в період спільного проживання в 2006 р. спільно придбали АДРЕСА_8, яка була оформлена на батька позивачки ОСОБА_4, а 03.09.2008р. вони також придбали №49 по вул. Садовій 65а в м. Ірпені право власності на яку було оформлено на позивачку ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в частині спільного придбання квартири. Позивач не надав суду жодних доказів його матеріальної участі в придбанні житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Як зазначає ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судом не оспорюється обставина періодичних дошлюбних відносин між сторонами, однак не здобуто безспірних доказів того, що це дійсно була сімя, яка вела сумісне господарство, повязана була спільним побутом, мала спільний бюджет і взаємні права та обовязки.

Спірна квартира №49 була придбана 03.09.2009р. (а. с. 6-8), а попередній договір, укладений 01.08.2008 року (а.с.113) між продавцями Зуєвими та батьком позивачки по основному позову ОСОБА_4

Шлюб сторони уклали 16.05.2009 року.

Як слідує із показів свідка ОСОБА_7, яка є директором агентства нерухомості і допомагала в оформленні спірної квартири, то повністю купівлею, оформленням, оплатою кв. №49 займався батько позивачки разом з позивачкою.

ОСОБА_2 в спірну квартиру був зареєстрований тільки 14.06.2011 року.

До показів свідка ОСОБА_8 щодо показів в частині надання матеріальних коштів на купівлю спірної квартири, суд відноситься критично так як вона є матірю позивача, і крім свідчень ніяких інших доказів надано не було. Знову таки, судом не оспорюються її покази, що вона матеріально допомагала сину та його сімї, як коштами так і продуктами харчування.

Відповідно, поскільки позивачем по зустрічному позову ОСОБА_2 не надано суду безспірних доказів в підтвердження його позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного ст.ст.64 ЖК України, ст. 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 119-120, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в розпорядженні та користуванні майном шляхом виселення в примусовому порядку відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 01.08.2015 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9