АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6617/15 Справа № 206/913/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення. Позивач вказував на те, що між ними 23 серпня 2007 року було укладено кредитний договір №DNU0G108661516, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 49 000 доларів США на строк до 23 серпня 2027 року. В той же день у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено договір іпотеки №DNU0G108661516, за яким відповідач надав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року звернено стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на те, що відповідач не реагує на письмову вимогу банку про звільнення квартири, позивач просив виселити його та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зі справи вбачається, що 23 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNU0G108661516, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 49 000 доларів США на строк до 23 серпня 2027 року для придбання квартири. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено 23 серпня 2007 року договір іпотеки №DNU0G108661516, за яким відповідач надав в іпотеку банку придбану в той же день за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року було звернено стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч.2 ст.40 ЗУ "Про іпотеку" та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк (п.43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

У грудні 2014 року банком була направлена відповідачеві письмова вимога про добровільне звільнення квартири, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленнями, де адресовані відповідачеві листи значаться під штрих-кодами 509 та 517 (а.с.13-14).

Встановивши факт відсутності доказів про отримання відповідачем зазначеної вимоги, суд обгрунтованого відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про вручення за довіреністю 16 січня 2015 року відправлених банком на дві адреси відповідача повідомлень (штрихкодовий індикатор 509 та 517), що підтверджується скріншотом з офіційного сайту "Укрпошти", не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

До апеляційної скарги додано два фрагменти скріншоту, з яких вбачається, що штрихкодові індикатори 509 та 517 були вручені за довіреністю 26 січня 2015 року (а.с.68,69).

Проте отримана судом апеляційної інстанції детальна інформація з офіційного сайту "Укрпошти" свідчить про те, що відповідач не отримував надіслану позивачем письмову вимогу, оскільки штрихкодові індикатори 509 та 517 були повернуті за зворотною адресою 24 та 25 січня 2015 року за закінченням терміну зберігання і вручені за довіреністю 26 січня 2015 року (а.с.83-84). Тобто відмітка про вручення за довіреністю стосується відправника кореспонденції, а не адресата.

Посилання апеляційної скарги на те, що законодавець не ставить банку в обов'язок вручення повідомлення є безпідставним, оскільки суд посилався в оскарженому рішенні на відсутність доказів про отримання відповідачем вимоги про добровільне звільнення квартири, а не на відсутність доказів про вручення банком такої вимоги.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О.

ОСОБА_3