Справа № 309/3044/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Леска В.В., Кожух О.А.,

при секретарі: Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2, в інтересах третьої особи ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що на підставі довіреності від 11.10.2013 року від імені ОСОБА_3 він має право користуватися (керувати) та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду, найм) автомобілем 2008 року випуску, марки OPEL COMBO, двигун - НОМЕР_3, кузов НОМЕР_1, колір - бежевий, тип ТЗ - пасажирський - В, державний номерний знак - НОМЕР_2.

09 липня 2014 року на вказаний автомобіль ОСОБА_3 була оформлена довіреність на ім'я ОСОБА_1 Але за ініціативою позивача вказана довіреність була скасована нотаріусом 11 липня 2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 після скасування довіреності незаконно продовжує володіє вказаним транспортним засобом, просив на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1, належний ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб, який вибув з володіння поза її волею, що належить їй на праві приватної власності, де б він не знаходився шляхом вилучення, та повернути зазначений транспортний засіб позивачу - ОСОБА_2

Рішенням Хустського районного суду від 01 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння у ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1, належний ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2, транспортний засіб марки OPEL COMBO, 2008 року випуску, двигун - НОМЕР_3, кузов - № НОМЕР_1, колір - бежевий, тип ТЗ - пасажирський - В, державний номерний знак - НОМЕР_2, який вибув з володіння поза її волею, що належить останній на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, де б він не знаходився, шляхом вилучення. Повернути зазначений транспортний засіб ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 11.10.2013 від імені ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує на те, що у позивача відсутні передбачені ст.42 ЦПК України повноваження на звернення до суду з даним позовом в інтересах третьої особи ОСОБА_3, та представлення її інтересів в суді. Згідно ст.387 ЦК України право на витребування майна із чужого незаконного володіння належить власнику. А позивач ОСОБА_2 не є власником спірного автомобіля.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, то він до суду з даним позовом звернувся в інтересах третьої особи ОСОБА_3 Але позивачем зазначив себе - ОСОБА_2, тоді як у позовній заяві вказував, що буде представляти права та інтереси третьої особи ОСОБА_3, і позов мотивував вимогами, що стосуються захисту прав та інтересів власника спірного автомобіля, який просив задовольнити на підставі статей 387, 388 ЦК України, посилаючись на те, що належний ОСОБА_3 на праві приватної власності транспортний засіб вибув з володіння поза її волею, у зв'язку з чим просив витребувати у ОСОБА_1 належний ОСОБА_3 автомобіль, де б він не знаходився шляхом вилучення, та повернути його ОСОБА_2, який має право користування цим автомобілем згідно довіреності від 11.10.2013 року.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 ствердив, що з даним позовом до суду він звернувся саме в інтересах власника транспортного засобу ОСОБА_3, але позивачем зазначив себе. За захистом власних інтересів, як належний користувач вказаним транспортним засобом, він не звертався.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної особи, яка повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Однак, у матеріалах справі відсутня належна довіреність ОСОБА_3, якою б вона уповноважила ОСОБА_2 на звернення до суду з даним позовом та представлення її інтересів в суді. Не є такою довіреністю видана ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користування (керування) та розпорядження автомобілем (а.с.6), оскільки нею жодним чином не обумовлено право ОСОБА_2 на представлення інтересів ОСОБА_3 в суді та на звернення до суду з даним позовом. А відтак висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право представляти інтереси ОСОБА_3 в суді не ґрунтується на нормах процесуального права та є помилковим.

Оскільки з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_2 не звертався до суду за захистом своїх порушених прав, і у нього відсутні належні повноваження на звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 та представлення її інтересів в суді, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2014 року, скасувати.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2014 року, скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді: