АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2204/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/574/К/15 Мазуренко В.В.
Категорія № 2 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 про визнання права власності, визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом частково недійсними та усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вселення,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення. В ході судового розгляду позовні вимоги уточнювались. В остаточному варіанті просив суд визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.11.2012 року щодо визнання по 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та витяг про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 23566441 від 27.06.2014 року в частині по 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 про отримання у спадщину за заповітом 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, набуту у період шлюбу з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спільної часткової власності. Усунути йому перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 24 липня 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. До шлюбу, 17 листопада 1997 року його дружина набула у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Під час шлюбу, 30 березня 2001 року за спільні кошти ними була придбана інша 1/2 частка вказаної квартири, яка була оформлена на дружину, однак є їх спільною сумісною власністю та їх частки визнаються рівними, у зв'язку з чим йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка вказаної квартири. З кінця березня 2014 року він не має можливості потрапити до квартири, оскільки відповідач змінила замки на вхідних дверях на та всі його звернення не реагує. На сьогоднішній день відповідач та її неповнолітня донька є власницями по 1/2 частці спірної квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та їх право власності зареєстровано в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.06.2014 року. На підставі викладеного просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати у сумі 1713,96 грн., з яких: 974,40 грн. - кошти сплачені у рахунок судового збору, 243,60 - сплачені за витребування з КП ДОР «Криворізьке БТІ» та Реєстраційної служби КМУЮ інформаційних довідок щодо власників квартири, 151,00 грн. - за надання КП ДОР «Криворізьке БТІ» та Реєстраційної служби КМУЮ інформаційної довідки щодо власників квартири, 94,60 грн. - сплачені за надання КП ДОР «Криворізьке БТІ»копії технічної характеристики спірної квартири, 250,00 грн. - сплачені за послуги ПП «Еспоцентр» щодо проведення незалежної оцінки квартири.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. від 23.11.2012 р. за реєстровим № 748 у частині, щодо визнання 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, та витяг про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 23566441 від 27.06.2014 р. у частині 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 про отримання у спадщину за заповітом 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнано частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. від 23.11.2012 р. за реєстровим № 750 у частині, щодо визнання 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 та витяг про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 23571460 від 27.06.2014 р. у частині 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 про отримання у спадщину за заповітом 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв. м., житловою площею 27.8 кв. м., набуту у період шлюбу з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спільної часткової власності.

Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення в останню.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1713 гривень 96 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Вважає, що позивачем не було зроблено жодної дії стосовно прийняття спадщини після смерті дружини та не пояснив, за скільки та за чиї кошти була придбана спірна квартира. Крім того, позивач не звертався з позовом про визнання заповіту недійсним. Також суд, вселяючи позивача у квартиру, не встановив порядок користування даним майном, не порушуючи права інших власників.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24 липня 1998 року позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_7, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (а.с. 66).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с. 67).

За життя, а саме 06 березня 2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською О.О. був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_7, а після її смерті, а саме 23 березня 2012 року видані два свідоцтва про право на спадщину, що вбачається з Витягів зі Спадкового реєстру (а.с. 70, 71).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. від 23.11.2012 р. за реєстровим № 748 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що також зазначено у Витязі про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 23566441 від 27.06.2014 року (а.с. 44, 45).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. від 23.11.2012 р. за реєстровим № 750 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що також зазначено у Витязі про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 23571460 від 27.06.2014 року (а.с. 46, 47).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 22883240 від 12.06.2014 року та довідки КП «Криворізьке БТІ» від 05.06.2014 року, 1/2 частка квартири АДРЕСА_2, загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_8 на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 19.12.2000 року, виданого Інгулецьким гірничо-збагачувальним комбінатом замість свідоцтва про право власності № 1551-а від 17.11.1997 року, виданого ВАТ Інгулецький ГЗК, а також 1/2 частка вказаної квартири належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2001 року № АВР № 994204, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Петрушенко В.О., реєстровий номер № 805 (а.с. 53, 54).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено право позивача на 1/8 частку спірної квартири, оскільки 1/2 її частина була придбана за спільні кошти подружжя, у зв'язку з чим підлягають визнанню частково недійсними свідоцтва про право на спадщину та Витяги про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а також встановлено, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні власністю.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Такі ж положення містяться і в Кодексі про шлюб та сім'ю України, на що посилався і суд першої інстанції в своєму рішенні.

Таким чином, враховуючи, щопозивач ОСОБА_2 та померла ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7, їх частки є рівними у праві спільної сумісної власності, у зв'язку з чим позивачу належить 1/4 частка спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у встановлений законом строк не звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, а також не ставив питання про визнання заповіту недійсним, на думку колегії суддів, безпідставні, оскільки позивач не ставить питання про прийняття спадщини після смерті дружини, а також не оспорює право власності дружини на квартиру, а вимагає визнання за ним права власності на 1/4 частку у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до ст. 1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що такими іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

На думку колегії, суд першої інстанції вірного зазначив, що видача свідоцтв про право на спадщину на ім'я відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 порушує майнові та житлові права позивача, оскільки він не може в повному обсязі скористуватися своїм правом згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», якою закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про визнання частково недійсними свідоцтв та витягу в 1/8 частині права власності на спірну квартиру щодо відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 При цьому розмір часток відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має майнові права щодо спірної квартири, у зв'язку з чим необхідно усунути йому перешкоди у користуванні власністю та вселити у спірну квартиру, оскільки представник відповідача в суді не заперечувала зміну замків та недопущення позивача в квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлений порядок користування спірним майном, не порушуючи права відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому Законі.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: