Справа № 369/1359/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2495/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 20 20.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 06 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіним І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 70.

Позивач подав до суду заяву про забезпечення даного позову, в якій зазначив, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, який може продати земельну ділянку, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Тому просив накласти арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий номер 1:01:002:0154.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів того, що спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_4, зареєстрована за ним та він має намір її відчужити.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено, що за змістом ч.1 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Тобто законодавством не передбачено необхідності визначення позивачем власника майна щодо якого слід забезпечити позов при поданні зави про забезпечення позову.

Згідно роз'яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 чітко вбачається причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який на думку заявника, є співмірним та інші відомості, які потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину, що предметом позову ОСОБА_2 є визнання недійсним договору дарування від 06 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка по АДРЕСА_1 і саме щодо неї позивач просить забезпечити позов.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що відповідач ОСОБА_4 може ухилятися від виконання рішення суду у випадку задоволення позову, є необґрунтованим та не ґрунтується на вимогах ЦПК України.

Крім того, посилання суду на те, що позивач не надав доказів того, що спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_4 та зареєстрована за ним, є необґрунтованими, оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору дарування земельної ділянки та не є власником спірної земельної ділянки, а відтак позбавлений права на отримання належним чином оформленого витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження належності на праві власності спірної земельної ділянки ОСОБА_4

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню на підставі ст.312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського райнного суду Київської області від 06 лютого 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошенняі оскарженню в касаційному порядку згідно зі ст.324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді