АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4892,39 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 свою користь заборгованість за кредитним договором № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року у розмірі 45746 грн. 05 коп.; з ПАТ «А-Банк», ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_2 стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року, згідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 4892,39 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року.

Вимоги до ОСОБА_2 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «А-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором, розмір відповідальності 10000 грн. 00 коп.

Згідно з позовної заяви, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року заборгованість за ним станом на 15.08.2013 р. склала 55746,05 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно довідки від 12.01.2015 року, виданої Начальником Ковельського МРВ УМВС України в Волинській області, паспорт НОМЕР_1, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області на ім'я ОСОБА_2 05.03.2001 року був втрачений. Взамін втраченого паспорту був виданий паспорт НОМЕР_2 Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 14.02.2008 року.

Встановлено, що 30 жовтня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Як вбачається із листа ПАТ КБ « ПриватБанк» ще в 2009 році ОСОБА_2 звертався до позивача щодо спірного кредиту та Службою безпеки Банку проводилося службове розслідування та було обіцяно, що після закінчення службового розслідування йому буде надана обґрунтована відповідь на звернення.

Однак ні ОСОБА_2, ні суду жодної інформації за результатами розслідування, щодо отримання коштів за кредитним договором шахрайським шляхом невідомою особою на підставі підробленого паспорта не надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що кредитний договір був укладений від імені ОСОБА_2 невідомою особою, у паспорт НОМЕР_1, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 05.03.2001 року вклеєна фотокартка особи, яка фактично отримала кредит, фотокартка особи є відмінною від фотокартки ОСОБА_2, що вбачається навіть без експертного дослідження.

Враховуючи те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору, отримання ним на підставі заяви позичальника кредиту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню з підстав не доведеності позову.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися в повному обсязі.

Встановлення факту не справжності підпису на документі потребує спеціальних знань, тому згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, суд призначає експертизу за заявою сторін.

Проте, під час розгляду справи почеркознавча експертиза не проводилася, клопотань про її призначення ОСОБА_2 не заявляв, а лише посилався на довідку від 12.01.2015 р., що підтверджує факт втрати ОСОБА_2 14.01.2008 року власного паспорта і видачі йому нового - НОМЕР_2 від 14.02.2008 р.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення не встановлено, що підпис у спірному договорі у графі «Підпис» зроблено не ОСОБА_2, а іншою особою, а висновок суду про те, що ОСОБА_2 не укладав кредитний договір ґрунтується лише на свідченнях відповідача.

Крім того, втрата паспорту не може слугувати підставою для відмови у позові, оскільки договір укладено 12.12.2007 року, а з заявою про втрату паспорту позичальник звернувся лише 14.01.2008 року, тобто зі спливом місяця з дати укладення договору.

Таким чином, ОСОБА_2 не надав суду належних доказів, які б підтвердили, що на момент укладання спірного договору паспорт був ним втрачений та він не укладав спірний кредитний договір. В довідці Ковельського РВ УДМС України у Волинській області від 12.01.2015 року за №0717/26, на яку посилається ОСОБА_2 зазначено лише факт видачі ОСОБА_2 паспорта НОМЕР_2 від 14.02.2008 року, однак дата втрати попереднього паспорту не зазначена ( а.с.73).

В силу ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_2, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором № DNXRRX99420188 від 12.12.2007року не виконав. У зв'язку з чим виникла заборгованість за вказаним договором станом на 15.08.2013 р. у розмірі 71 55746,05 грн., яка складається з наступного: 4891,60 грн. - заборгованість за кредитом; 484,52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2113,56 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 45 125,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2630,76 грн. - штраф (процентна складова).

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за вказаним договором № DNXRRX99420188 забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн.: договір поруки № 167 від 20.10.2010 р., укладеним з поручителем ПАТ «А-Банк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610,554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у зв'язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором від 12.12.2007року в сумі 45 746, 05 грн. (55 746,05 - 10 000 = 45 746, 05 ).

Крім того, позичальник та поручитель ПАТ «А-Банк» мають відповідати солідарно за виниклу заборгованість у сумі 10 000,00 грн.

Також, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на користь позивача у розмірі 836,19 грн. (557,46грн. (за подачу позову) + 278,73 грн. (за подачу апеляційної скарги) = 836,19 грн.).

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. з підстав недоведеності.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNXRRX99420188 від 12 грудня 2007 року, яка не покрита обсягом відповідальності публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», у розмірі 45 746 гривень 05 копійок, яка складається з:

4891,60 грн. - заборгованість за кредитом;

484,52 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

2113,56 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

45 125,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором;

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

2630,76 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 836 гривень 19 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова