Справа № 357/6020/13
Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/780/2578/15
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Іванової І.В.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року по справі за поданням головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року головний державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що у міському відділі державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 155 136 грн. 90 коп.

08.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень та направлено сторонам виконавчого провадження. Боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішень суду. За заявою стягувача було накладено арешт на все майно боржника постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В наданий для добровільного виконання рішення строк, боржник рішення не виконав і від добровільного виконання своїх зобовязань ухиляється. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що за боржником на праві власності нерухоме майно не зареєстроване, за місцем реєстрації він не проживає.

Враховуючи викладене, головний державний виконавець просив суд постановити ухвалу, якою тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до виконання ним рішень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи 02 грудня 2013 року ухвалу про задоволення подання державного виконавця та тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, виходив з того, що він ухиляється від виконання рішення суду, оскільки ним не сплачена існуюча заборгованість.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст.13 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 вищевказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, обовязковою обставиною, яка підлягала встановленню судом першої інстанції, є факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань та доведення цього факту заявником в порядку, встановленому ст. 60 ЦПК України.

При цьому долучені заявником до подання письмові докази факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного на нього рішенням суду обовязку не підтверджують, зокрема заявником не долучено доказів, які б підтверджували, що боржник не зявляється на виклики до виконавчої служби, приховує майно чи змінив місце проживання з метою ухилення від виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду є необґрунтованим та недоведеним, а питання, порушене у поданні державним виконавцем, вирішено судом з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року скасувати та постановити ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: