АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/799/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю апелянта та його представника - ОСОБА_1,

представника ПАТ „Державний ощадний банк України - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2015 року, -

встановила:

В травні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк» (далі банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 з неодноразово уточненими під час судового розгляду позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №505 від 21.09.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 135 000 грн. зі сплатою 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на споживчі цілі строком на 5 років, до 21.09.2011 року. Додатковим договором №1 від 30.11.2006 року змінено процентну ставку за користування кредитними коштами на 9,5% річних. Додатковим договором №2 від 30.12.2006 року до п. 1.9. кредитного договору внесено доповнення, відповідно до якого у разі звільнення позичальника з роботи в банку, він зобовязується переоформити кредитний договір під процентну ставку, яка буде діяти на цей момент по кредитах в системі Ощадбанку. Додатковим договором №3 від 20.12.2007 року розмір кредиту було збільшено до 205 000 грн. з кінцевим строком сплати 21.09.2016 року. В додатковому договорі №4 від 29.12.2009 року було доповнено п. 4.3.9., відповідно до якого у разі припинення трудового договору між позичальником та банком процентна ставка за користування кредитом з дня, наступного за днем звільнення встановлюється в розмірі 17% річних. Сторони підтвердили, що вказана вище зміна не є зміною умов договору в односторонньому порядку і не потребує в подальшому підписання додаткових договорів. Додатковим договором №5 від 29.03.2011 року процентна ставка за користування кредитом на період з березня 2011 року по вересень 2011 року встановлена із розрахунку 12% річних у вигляді ануїтетного платежу. Сплату останнього платежу слід здійснити до 21.09.2016 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в іпотеку банку було передано садовий будинок №34 загальною площею 193 кв.м. та земельну ділянку площею 0,06 га, які розташовані по вулиці Олександрівській на території Шаровечківської сільської ради.

28.02.2011 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи в банку на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі письмового звернення відповідача від 22.09.2011 року, банком було прийнято його пропозицію та залишено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 12% річних.

Однак позичальник свої зобовязання за договором не виконав, допустив заборгованість за кредитом, відмовився від укладення додаткових договорів про збільшення відсоткової ставки до 21% річних, тому банк отримав право на дострокове стягнення всієї суми за кредитом.

За вказаних обставин в остаточній редакції позовних вимог банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № 505 від 21.09.2006 року, розмір якої становить 44 138 грн. 98 коп., з яких 43 979,07 грн. залишок по кредиту; 117,07 грн. нараховані та не сплачені відсотки; 42,84 грн. пеня, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 647,99 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 44 138 грн. 98 коп. боргу по кредиту та 441 грн. 39 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки не врахував, що зміна процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку, з порушенням процедури, призвела до порушення умов кредитного договору та вимог закону, що в свою чергу порушило його права, як позичальника та споживача; перед укладенням кредитного договору банк був зобовязаний ознайомити його з усіма його положеннями, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору, однак цього проведено не було.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник банку в суді проти апеляційної скарги заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №505 від 21.09.2006 року ОСОБА_3 отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» кредит в розмірі 135 000 грн. зі сплатою 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на споживчі цілі строком на 5 років, до 21.09.2011 року.

Додатковим договором №1 від 30.11.2006 року було змінено процентну ставку за користування кредитними коштами на 9,5% річних.

Додатковим договором №2 від 30.12.2006 року до п. 1.9. кредитного договору внесено доповнення, відповідно до якого у разі звільнення позичальника з роботи в банку, він зобовязується переоформити кредитний договір під процентну ставку, яка буде діяти на цей момент по кредитах в системі Ощадбанку.

Додатковим договором №3 від 20.12.2007 року розмір кредиту було збільшено до 205 000 грн. з кінцевим строком сплати 21.09.2016 року.

В додатковому договорі №4 від 29.12.2009 року було доповнено п. 4.3.9., відповідно до якого у разі припинення трудового договору між позичальником та банком процентна ставка за користування кредитом з дня, наступного за днем звільнення встановлюється в розмірі 17% річних. Сторони підтвердили, що вказана вище зміна не є зміною умов договору в односторонньому порядку і не потребує в подальшому підписання додаткових договорів.

Додатковим договором №5 від 29.03.2011 року процентна ставка за користування кредитом на період з березня 2011 року по вересень 2011 року встановлена із розрахунку 12% річних у вигляді ануїтетного платежу. Сплату останнього платежу слід здійснити до 21.09.2016 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в іпотеку банку було передано садовий будинок №34 загальною площею 193 кв.м. та земельну ділянку площею 0,06 га, які розташовані по вулиці Олександрівській на території Шаровечківської сільської ради, які належать ОСОБА_3 на праві приватної власності.

28.02.2011 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи в банку на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі письмового звернення відповідача від 22.09.2011 року, банком було прийнято пропозицію позичальника та залишено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 12% річних.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що зміна банком відсоткової ставки за користування кредитом відбулася з дотриманням вимог кредитного договору та закону, розрахунок розміру заборгованості за кредитом був проведений банком на підставі договору та у відповідності з вимогами закону.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частинами 2, 3 статті 642 вказаного Кодексу передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Пунктом 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17.11.2014 року було залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ „Державний ощадний банк України про встановлення порушення умов кредитного договору, визнання неправомірними дій банку щодо нарахування відсотків.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що оскільки позивач звернувся до банку з завою про те, щоб відсоткова ставка по кредитному договору №505 від 21.09.2006 року була залишена на рівні 12% і банк, прийнявши цю пропозицію, проводив зарахування сплачених позивачем коштів на погашення кредиту, тому домовленість, яка була досягнута між банком та позивачем свідчить про вчинення між ними правочину у відповідності з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Відповідно до п.п. 1.11., 3.4., 4.2.2. кредитного договору №505 від 21.09.2006 року банк набув право на дострокове стягнення всієї суми за цим договором з позичальника ОСОБА_3, який в порушення п. 1.9. в редакції додаткового договору №2 від 13.12.2006 року до кредитного договору №505 від 21.09.2006 року відмовився переоформити кредитний договір під процентну ставку, запропоновану ПАТ „Державний ощадний банк України.

Процедура укладення додаткового договору банку з позичальником щодо підвищення відсоткової ставки за кредитом в даному випадку була проведена з дотриманням вимог п.п. 1.9., 1.10., 1.11. договору кредиту та норм закону.

Необхідність такого підвищення була зумовлена тим, що на момент прийняття кредитором рішення про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №505 від 21.09.2006 року, остання в системі Ощадного банку була значно більшою ніж ставка за кредитом ОСОБА_3, і становила 21% річних.

На адресу відповідача банком 17.03.2014 року було направлено повідомлення про підвищення відсоткової ставки, яке отримано ним 19.03.2014 року, 24.04.2014 року ОСОБА_3 були направлені проекти додаткових договорів до кредитного договору щодо збільшення відсотків, які були отримані ним 29.04.2014 року, і були залишені останнім без реагування та відповіді.

Таким чином звернення ПАТ „Державний ощадний банк України до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в даному випадку має законний характер і відвідає фактичним обставинам справи.

Розрахунок суми заборгованості, проведений банком, зокрема і нарахування пені відповідно до п. 5.2. кредитного договору, відповідає вимогам закону та вищевказаному договору.

Судові витрати судом були розподілені між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4М Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27