22-ц/775/747/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Принцевської В.П.,

при секретарі Меркулова Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (далі ПАТ "ММК ім. Ілліча") про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати та моральної шкоди, зазначивши, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати, також вважала, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.12.2010 по 03.02.2014 року у розмірі 44683,88 грн. та з 03.02.2014 року по день винесення судового рішення, моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 609,00 грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "ММК ім. Ілліча", на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати у розмірі 2500,00 грн. з утриманням ПАТ "ММК ім. Ілліча" з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 300 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн., а всього 3050,00 грн. Стягнуто з ПАТ "ММК ім. Ілліча" на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати, передбаченого ст. 117 КЗпП України, та стягнути середній заробіток за весь час: з дня її звільнення по день постановлення рішення. В обґрунтування скарги зазначає, що провина по не проведенню повного розрахунку по заробітній платі у передбачений трудовим законодавством строк покладається на роботодавця та повинна бути ним компенсована у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судові засідання, призначені на 07.07.2015 року на 28.07.2015 року до суду не зявились, 06.07.2015 року надали письмові заяви про слухання справи за їх відсутність. ( а.с. 65,66.69,87,72,73, 93,94)

Заслухавши суддю доповідача, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1978 року по 02.12.2010 рік перебувала у трудових відносинах із ПАТ "ММК ім. Ілліча", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «ММК ім. Ілліча» із заявою про виплату їй сум недоотриманої індексації і компенсації заробітної плати за період з 01.03. 2003 року по 02.12.2010 рік.( а.с. 79)

Вимоги ОСОБА_1 роботодавцем були задоволені частково та їй була виплачена заборгованість з індексації з компенсацією за період роботи з 01 березня 2003 року до липня 2006 року в сумі 1 070 грн 60 коп., що з відрахуванням податків та обов'язкових платежів становить 877 грн 25 коп. Дана грошова сума була перерахована на особистий рахунок позивачці 04.02.2014 року та нею отримана. ( а.с.80, 81, 100)

Позивачка погодилась з даною сумою та з періодом, за який дана індексація с компенсацією була виплачена, про що вказує і в апеляційній скарзі. ( а.с. 45)

Отже, заяву ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме зменшено період, за який стягнуто індексацію з компенсацією, унаслідок чого між сторонами має місце спір щодо періоду нарахування суми індексації заробітної плати з компенсацією втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачці дійсно не були виплачені усі належні при звільненні суми, зокрема індексація та компенсації заробітної плати, однак заява ОСОБА_1 про стягнення невиплачених сум індексації та компенсації заробітної плати була задоволена частково.

Виходячи із наведеного, суд, керуючись ст. 117 КЗпП України, обґрунтовано нарахував середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення (03.12.2010 року) по день фактичного розрахунку (04.02.2014 року) та зменшив розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При визначенні розміру середнього заробітку суд врахував розмір спірної суми індексації заробітної плати, та частку, яка вона становить у заявлених вимогах , істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та обґрунтовано застосував принцип співмірності.

Такий висновок суду є обґрунтованим та узгоджується з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені ОСОБА_1 у апеляційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Доводи ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь середнього заробітку за період з 04.02.2014 року по день винесення рішення, також не є уважними, оскільки з оглядом на приписи статті ст. 117 КЗпП України, та враховуючи, що 04.02.2014 року роботодавець повністю виплатив належні позивачці суми, з розміром якого вона погодилась, підстав для стягнення середнього заробітку за цей період у суду не було.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді