У Х В А Л А

08.05.2015 Справа №607/7637/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Тернополі подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. Обгрунтовує подання тим, що у другому відділі ДВС знаходяться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 607/13350/14-ц від 31 жовтня 2014 року боргу за договором позики в розмірі 42000 доларів США, що еквівалентно 543928,73 гривень та 8163,88 доларів США три проценти річних, від простроченої суми, що еквівалентно 105727,83 гривень, 3654 гривень судового збору. Державним виконавцем направлено відповідні запити в реєстраційні органи, здійснено арешт майна та виклики боржника. Однак від виконання зобовязань боржник ухиляється. З цих підстав, з метою забезпечення стягнення за виконавчими документами, просить обмежити його у праві виїзду за кордон.

У судовому засіданні представник другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_3 подання підтримала із викладених у ньому підстав та просила його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

Згідно з виконавчим листом №607/13350/14-ц, виданим на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 42000 доларів США, що еквівалентно 543928,73 гривень та 8163,88 доларів США три проценти річних, від простроченої суми, що еквівалентно 105727,83 гривень, 3654 гривень судового збору.

Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у другому відділі Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління.

В ході його виконання державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема направлено запити щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, пенсійних виплат, доходів, місця його роботи, рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах, а також перетину державного кордону України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 березня 2015 року ОСОБА_1 належать на праві власності квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці та квартира №116 по проспекті ОСОБА_4, 92 в місті Тернополі, на яку накладено обтяження.

Постановою державного виконавцяу виконавчому провадженні №46827020 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено відчужувати будь-яке майно.

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 17 березня 2015 року інформації про ОСОБА_1 як особу, яка отримує пенсію, працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, та про останнє місце його роботи не знайдено.

Як слідує з відповіді Державної податкової служби України від 18 березня 2015 року, інформація про ОСОБА_1 щодо сум доходу, направленого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з нього податку відсутня.

З відповіді УДМС України в Тернопільській області від 06 квітня 2015 року слідує, що 09 жовтня 2009 року ОСОБА_1 був виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕК №545123.

Як убачається із відповіді Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 перетинав державний кордон України у напрямі виїзду 11 серпня 2010 року, 11 вересня 2010 року, 12 листопада 2010 року, 01 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 10 грудня 2010 року, 28 січня 2011 року, 27 лютого 2011 року, 12 травня 2011 року, 28 липня 2011 року, 03 вересня 2011 року 13 січня 2012 року, 18 травня 2012 року, 10 березня 2013 року, 14 червня 2013 року, 28 липня 2013 року та у напрямку вїзду 03 жовтня 2010 року, 29 серпня 2010 року, 13 вересня 2010 року, 14 листопада 2010 року, 03 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 12 грудня 2010 року, 30 січня 2011 року, 08 березня 2011 року, 03 червня 2011 року, 30 липня 2011 року, 07 листопада 2011 року, 31 березня 2012 року, 28 жовтня 2012 року, 11 березня 2013 року, 15 липня 2013 року, 28 липня 2013 року.

Відповідно до повідомлень-викликів державного виконавця від 27 березня 2015 року та від 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 було зобовязано зявитися до державного виконавця 29 березня 2015 року та 16 квітня 2015 року.

Згідно з постановами про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №46827020 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 65331,05 гривень та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 60 гривень.

Постановою про арешт коштів боржника у виконавчому проваджені №46827020 на підставі рішення суду накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1, що містяться на рахунках в банківських установах.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України від 18 березня 2015 року, боржник ОСОБА_1 має відкритий рахунок в банківській установі ПАТ «Ощадбанк».

Як слідує з відповіді ПАТ «Ощадбанк» від 22 квітня 2015 року № 07/27/2768/919, на рахунок №70 ФОП ОСОБА_1, відкритий в філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 30 березня 2015 року накладено арешт на підставі постанови про арешт коштів боржника, винесеної Другим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 25 березня 2015 року, залишок коштів на рахунку станом на 01 квітня 2015 року складає 13,10 гривень.

Як убачається з заяви від 01 квітня 2015 року, ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №46827020, та згідно з заявою від 09 квітня 2015 року відмовився від дачі пояснень з приводу невиконання рішення суду про стягнення коштів в користь ОСОБА_2

З пояснень ОСОБА_3 у судовому засіданні слідує, що транспортних засобів, на які можна звернути стягнення, у власності ОСОБА_1 немає. Разом із тим у матеріалах подання відсутні докази звернень державного виконавця з відповідними запитами та відповіді на них.

Також державний виконавець у судовому засіданні вказала, що виконати виконавчий документ за рахунок належного боржнику нерухомого майна неможливо, оскільки воно перебуває під іпотекою в порядку забезпечення інших зобовязань ОСОБА_1. Разом із тим пояснила, що заходи, спрямовані на встановлення у належних боржнику житлових приміщеннях рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, в межах виконавчого провадження не проводились.

Таким чином твердження державного виконавця про відсутність у власності ОСОБА_1 транспортних засобів та іншого рухомого майна, за рахунок якого можливе виконання за виконавчим провадженням, ніякими доказами не обгрунтовані.

Будь-яких обставин, які б перешкоджали здійсненню виконання виконавчого провадження за рахунок опису, арешту й реалізації такого майна, державним виконавцем не наведено, а судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази перешкоджання ОСОБА_1 вчиненню будь-яких заходів виконавчого провадження, та докази, які б підтверджували факт його ухилення від виконання зобовязань.

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та представником другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління не доведений.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подання відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 внесено передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 209, 210, п. 24-1 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя