АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1011/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріАнкудінову О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ПП «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі. В листопаді 2014 року подала заяву про уточнення позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,93 га, розміщеної в адміністративно-територіальних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

В лютому 2007 року між нею та ПП «Дніпро» був укладений договір оренди землі на право користування зазначеною земельною ділянкою, який був зареєстрований 25.04.2007 року у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №49. Вказаний договір вважає недійсним з тих підстав, що до договору не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану та акту визначення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості, що унеможливлює її ідентифікацію. Також в договорі оренди землі не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини.

Просила визнати недійсним договір оренди землі укладений 24 лютого 2007 року між нею та ПП «Дніпро».

В ході розгляду справи судом першої інстанції представник ПП «Дніпро» подав заяву про застосування строку позовної давності на звернення позивачки до суду у зв»язку з тим, що договір був укладений в 2007 році і на момент підписання договору між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами, про які позивачці було відомо.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 29.01.2015 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачкою при зверненні до суду був пропущений трирічний строк позовної давності..

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, при розгляді справи судом були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що при укладенні спірного договору права позивачки були порушені, оскільки до договору не було долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану та акту визначення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/, що унеможливлює її ідентифікацію, а також в договорі відсутня істотна умова договору, а саме не визначена сторона, яка несе ризики випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини. Однак вважає, що порушені права позивачки не підлягають захисту через сплив строку позовної давності.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого 17.09.2002 Угловатською сільською радою Христинівського району в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 36, володіє земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, в адміністративно-територіальних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

24.02.2007 між позивачкою та відповідачем укладено договір оренди землі щодо вищевказаної земельної ділянки. Цей договір зареєстровано 25.04.2007 у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №49.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" в редакції, яка діяла на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України "Про оренду землі" є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

П. 17 спірного договору передбачає умови збереження стану об'єкта оренди - застосовувати методи по збільшенню родючості грунтів (а.с. 6 зворот).

П. 21 Договору передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду ( а.с. 7).

Питання ризику знищення чи пошкодження об'єкту оренди врегульоване ст. 323 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 11 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що ризик випадкового знищення або пошкодження об»єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У разі прострочення орендодавцем або орендарем установлених договором оренди землі строків передачі об»єкта оренди ризик його випадкового знищення або пошкодження у цей період несе сторона, яка допустила прострочення його передачі.

Оскільки питання ризику знищення чи пошкодження об'єкту оренди врегульовано законом, у випадку незгоди сторін договору із вимогами закону, вони можуть змінити умови ризику знищення чи пошкодження майна. Оспорюваний договір стосовно даного питання застережень не має, однак це не призвело до порушень прав позивача, оскільки відповідно до вищевикладеного, дані відносини врегульовані законом.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відсутність у договорі оренди землі його невід'ємних частин: плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану та акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - не є підставою для визнання указаного договору недійсним відповідно до частини другої статті 15 цього Закону. Дана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 року в справі № 6-48цс14.

Межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6 в натурі (на місцевості) визначені в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не вказала чим саме та які її права порушені, не визнані чи оспорені відповідачем, а також у чому полягають дії чи бездіяльність відповідача при порушенні її прав. Будь-які претензії зі сторони позивачки до відповідача з приводу умов спірного договору в матеріалах справи відсутні.

Відсутність у договорі оренди земельної ділянки зазначених позивачем умов, не є підставою для визнання даного договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо порушення прав позивачки при укладенні спірного договору є безпідставним.

Дані висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 02.07.2014 року в у справі №6-88цс14 та

постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-94цс13 про те, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства

підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. В даній справі відсутнє порушення прав орендодавця.

Під час розгляду справи представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с. 36-37).

Представник позивача ОСОБА_7 звернувся із заявою про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності звернення до суду із даним позовом та поновлення такого строку (а.с. 74).

Відмовляючи позивачці в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні в суд нею був пропущений строк позовної давності. Однак, початок перебігу строків позовної давності нерозривно пов'язаний із встановленням факту порушення прав особи. А тому, для застосування закону про строки позовної давності в першу чергу слід встановити чи є в наявності факт порушення, невизнання або оспорювання прав особи. Якщо такий факт встановлено, то відповідно починається перебіг строку на звернення за захистом порушеного права. Якщо факту порушень прав особи не встановлено, відсутній і початок перебігу строку на звернення за захистом не порушеного права.

Оскільки колегією суддів факту порушення прав позивачки укладеним договором оренди не встановлено, позивачці необхідно відмовити в позові лише з цих підстав, без розгляду заяв сторін про застосування строків позовної давності та про поновлення таких строків.

Застосування судом першої інстанції строків позовної давності до спірних вимог є помилковим.

Враховуючи, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові по суті позовних вимог, а апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6- задовольнити частково.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до приватного підприємства «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі.

Рішення колегії набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :