АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4465/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3337/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Лобова О.А., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавсської області від 21.09.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, прохаючи стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 29000,00 гривень, збитки від інфляції в розмірі 7630,48 гривень, 3% річних в сумі 193,07 гривень, проценти в розмірі 3946,38 гривень, а всього грошові кошти на загальну суму 40769,93 гривень.

В обґрунтування вказаного позову зазначив, що 01 вересня 2014 року він надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти для купівлі обладнання у сумі 29000,00 гривень із зобов'язанням повернути вказані кошти до 01 березня 2015 року, про що відповідачем була написана розписка.

Попри те, що строк виконання взятого на себе зобов`язання сплинув, ОСОБА_2 грошові кошти йому не повернула.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики грошових коштів у сумі 29000,00 гривень від 01 вересня 2014 року. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що грошові кошти за розпискою від 01 вересня 2014 року вона не отримувала, а розписка була написана нею під впливом психічного насильства з боку ОСОБА_3

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01.09.2014 року в розмірі 29000,00 гривень, інфляційні витрати в розмірі 7630,48 гривень, 3% річних в розмірі 193,07 гривень, проценти за договором позики в розмірі 3946,38 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 407,69 гривень.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2, яка посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а позовні вимоги за її зустрічним позовом задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до норм ч.ч.1,2 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позичку - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання.

Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Виходячи зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідно до боргової розписки від 01 вересня 2014 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 у позику 29000,00 гривень зі строком повернення боргу до 1 березня 2015 року (а.с. 47).

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, роз'яснено, що суди для визначення факту укладення договору, його умов та юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У розписці від 01 вересня 2014 року зазначено про те, що ОСОБА_2 кошти в сумі 29000,00 гривень отримала у 2014 році, вказано про отримання цих коштів в борг та особу позикодавця, власноручне написання цієї розписки відповідачем не заперечується.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пред'являючи зустрічний позов, ОСОБА_2 посилалася на неотримання нею грошових коштів від ОСОБА_3, та написання розписки про отримання грошових коштів під впливом насильства психічного характеру, саме з цих підстав, просила визнати договір позики недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 жодним належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, не доведено факт неотримання грошових коштів за борговою розпискою та вчинення щодо неї насильства психічного характеру.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, судом першої інстанції їм надана належна оцінка та зроблений вірний висновок про те, що самі свідки не були присутні при написанні відповідачем розписки про отримання коштів, а та інформація, яку вони повідомили суду, їм стала відома лише зі слів ОСОБА_2 Отже, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що місцевим судом надана неналежна оцінка поясненням зазначених свідків.

У свою чергу, ОСОБА_2 не надано жодних доказів написання розписки не 01 вересня 2014 року, а 09 січня 2015 року, про що вона зазначила у зустрічній позовній заяві, також, жодними доказами не підтверджено факт неотримання коштів за борговою розпискою у сумі 29000,00 гривень, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між травмами, які нею отримані 09 січня 2015 року і діями ОСОБА_3

Встановивши, що ОСОБА_2 своєчасно не повернула ОСОБА_3 суму позики, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача за первісним позовом обов`язку сплатити позивачу в рахунок погашення суми за договором позики у розмірі 29000,00 гривень. Також, колегія суддів вважає обґрунтованими розрахунки сум інфляції, 3% річних та процентів за договором позики.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом доказів по справі.

Фактично апелянт спростовує ту обставину, що нею не отримувались у позику від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 29000,00 гривень лише свідченнями осіб щодо обставин, які безпосередньо не стосуються предмету доказування, вказані особи не були присутніми при написанні розписки, а тому, їхні пояснення щодо пороку волі ОСОБА_2 щодо вчинення правочину є припущеннями, на яких взагалі не може ґрунтуватися доказування у судовому процесі.

Таким чином, апелянтом залишилась не спростованою обставина отримання від ОСОБА_3 як грошових коштів, розмір самої позики та нарахованих на неї за вказаний період інфляційних витрат, 3 % річних та процентів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення місцевого суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.09.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.А. Чічіль

Судді: О.А. Лобов

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: