Справа № 369/2337/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4997/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 21 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Холодницької Віти Олександрівни, треті особи - ОСОБА_7, державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», про встановлення юридичного факту на неприпинення права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила встановити юридичний факт того, що її право власності на квартиру АДРЕСА_1 не припинено (не скасовано).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору довічного утримання від 16 жовтня 2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_3. Зазначений договір не є скасованим, розірваним, припиненим та інше, не визнаний у встановленому законодавством України недійсним (нікчемним) та виконується позивачем у повному обсязі. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У квартирі без законних підстав самовільно мешкають ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та чинять перешкоди щодо проживання позивача у вказаній квартирі. На початку 2014 року, ОСОБА_2 надала відповідні документи на реєстрацію права власності на своє ім'я на квартиру АДРЕСА_1 у Реєстраційну службу Києво-Святошинського відділу юстиції Київської області. Однак, позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав їх обтяжень, оскільки право власності на квартиру, зареєстровано за іншою особою. Як стало відомо позивачу, всупереч тому, що ОСОБА_2 є власником вказаної квартири на підставі договору довічного утримання, ОСОБА_3 подарувала квартиру НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 своїй правнучці - ОСОБА_4 по договору дарування квартири. ОСОБА_3, отримуючи від ОСОБА_2 передбачене за договором довічного утримання, фактично не визнає його. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 не мала права дарувати спірну квартиру, її власником на день укладення договору дарування вона не була та не мала документів щодо права власності на вказану квартиру. Позивач вважає, що у зв'язку з укладенням договору дарування квартири майно вибуло з володіння ОСОБА_2 не з її волі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалення нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 є власником квартири на підставі договору довічного утримання. На даний час існують судові рішення, які підтверджують, що договір довічного утримання є дійсним та виконується ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_2 зобов'язалася надавати ОСОБА_3 довічне утримання на умовах договору, а та передала позивачу у власність квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Розірвано договір довічного утримання від 16 жовтня 2009 року та повернуто у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення нотаріусом 16 серпня 2012 року було знято заборону відчуження квартири та повернуто ОСОБА_3 правовстановлюючий документ на квартиру, а також відновлено за нею право власності на вказану квартиру.

28 грудня 2012 року, між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які діяли в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання відмовлено.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано недійсним договір дарування спірної квартири, укладений 28 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та у зв'язку з цим повернуто квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_10

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та повернення квартири у власність ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачений ні ст. 16 ЦК України, ні іншим законом, оскільки діючим законодавством не передбачено встановлення юридичних фактів щодо неприпинення права власності.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 748 ЦПК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права власності на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи те, що у ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло на підставі договору довічного утримання, який є чинним, правові підстави для встановлення юридичного факту на неприпинення права власності позивача на квартиру відсутні, оскільки таке право у позивача існує в силу чинності договору довічного утримання.

Захист зазначеного права можливий у спосіб визначений законом, на який було звернуто увагу позивача, в судових рішеннях, що набули законної сили, зокрема і в рішенні апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Лащенко В.Д.