ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/664/15-ц
провадження № 2/753/2119/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

при секретарі - Борисові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій особи неправомірними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частиною квартири та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У січні 2015 року ОСОБА_2 (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі по тексту - Відповідач) про визнання дій особи неправомірними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частиною квартири та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що Позивач є власником 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, інший власник 1 /2 частини є Відповідач. Так, Відповідач у січні місяці змінив замок на вхідні двері спірної квартири. Не зважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_2 до ЖЕКу, дільничного інспектора міліції Відповідач продовжує Позивачу користуватися житловим приміщенням та Позивач змушена тимчасово проживати у родичів. В квартиру Відповідач Позивача не пускають. Позивачу створені непереборні перешкоди в користуванні житловим приміщенням, що є порушенням її прав на житло, внаслідок чого Відповідач своїми діями завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 3 000,00 грн.

В позовних вимогах просила суд визнати дії Відповідача щодо вчинення Позивачу перешкод у користування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 неправомірними. Зобов'язати Відповідача не чинити Позивачу перешкод у користуванні 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Стягнути на користь Позивача з Відповдіача суму в розмірі 3 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 проти позову заперечували та просили у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам по справі належить по 1/2 частині квартира АДРЕСА_1. Квартира є однокімнатною. Дана обставина під час розгляду справи сторонами не заперечувалась.

В спірній квартирі проживає та зареєстрована Позивач.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст. 391 ЦК України захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, здійснюється шляхом пред`явлення власником вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З обґрунтування позовних вимог, Позивач посилається, що Відповідач у січні місяці змінив замок на вхідні двері спірної квартири. Сусідка визвала наряд міліції. Не зважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_2 до ЖЕКу, дільничного інспектора міліції Відповідач продовжує Позивачу користуватися житловим приміщенням та Позивач змушена тимчасово проживати у родичів. В квартиру Відповідач Позивача не пускають. Позивачу створені непереборні перешкоди в користуванні житловим приміщенням.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Позивач проживає в спірній квартирі, Відповідач взагалі немає ключів від дверей квартири та дана обставина Позивачем не заперечувалась.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено у повному обсязі.

Позивач також просила стягнути на її користь з Відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода ж безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Проте Позивачем не доведено вини ОСОБА_3 в заподіянні їй моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною і не підтверджується належними доказами. Розрахунок суми моральної шкоди з посиланням на норми чинного законодавства позовна заява не містить. В матеріалах справи також відсутні відомості про те, які саме протиправні дії відповідача завдали моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, так як судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи позивачки щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння їй моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, тому в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст.ст. 23, 319, 383, 391, 1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій особи неправомірними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частиною квартири та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: