Справа № 442/1419/14 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/342/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просив стягнути з останнього подвійну суму завдатку в розмірі 7000 доларів США, що еквівалентно 63000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2729 га, розташована на АДРЕСА_1, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства. Маючи намір рекреаційного використання цієї земельної ділянки, він у 2012 році погодився на пропозицію відповідача придбати у нього вказану вище земельну ділянку, тому відповідач надав йому копію державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку. Оскільки в подальшому між ними було досягнуто усіх істотних умов щодо купівлі-продажу земельної ділянки - предмету, ціни, тому він на його прохання передав відповідачу обумовлену ними суму завдатку в розмірі 3500 доларів США. Доказом отримання суми завдатку ОСОБА_4 свідчить розписка, у якій вказано, що ним отримано завдаток в сумі 3500 дол. США за ділянку 27 соток, ціна продажу якої складає 31500 дол. США, а також копія державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Крім цього, вони домовились, що до кінця 2012 року відповідач надасть всі необхідні документи для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак до сьогоднішнього дня такий договір між ними не був укладений з вини відповідача, який не надав необхідних документів, всіляко почав ухилятись від розмов та зустрічей з ним. На його прохання повернути сплачений ним завдаток, відповідач відмовився. З огляду на викладені обставини та на підставі ст. ст. 546, 570, 571 ЦК України просив стягнути з відповідача в його користь сплачений ним завдаток в подвійному розмірі - 63000 грн. та понесені ним судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3500 доларів США авансу, що за курсом НБУ станом на 21.07.2014 року становить 42000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 420,00 грн. понесених судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, що підтверджують факт досягнення між ним та позивачем згоди з приводу усіх істотних умов по договору щодо купівлі-продажу земельної ділянки та докази одержання від позивача завдатку в розмірі 3500 доларів США. Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази укладення зазначеного договору у письмовій формі, його нотаріального посвідчення та реєстрації. Також, відсутні належні докази, які підтверджують написання ним на ім`я позивача розписки про отримання грошових коштів. Звертає увагу на те, що документ, який суд прийняв за розписку не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки такий складений іноземною мовою. Розрахунок між ним та позивачем, який є громадянином іноземної держави міг проводитись в іноземній валюті виключно через уповноважені банки, однак докази такого розрахунку в матеріалах справи відсутні. Зазначає, що суд не взяв до уваги його письмові заперечення на позовну заяву та не надав жодної правової оцінки цим запереченням. Крім цього, вважає, що у зв'язку з його неявкою у судове засідання, суд не вправі був ухвалювати оскаржуване рішення, а зобов'язаний був перенести розгляд справи на іншу дату. Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у черговий раз у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, повідомлений про місце, день і час розгляду справи (а.с. 258, 266-269), однак подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи 29 липня 2015 року здійснювати без його участі, свою апеляційну скаргу підтримує повністю та просить її задовольнити (а.с. 270).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що у 2012 році між сторонами спору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов щодо купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2729 га (27 сотих), що на АДРЕСА_1, за умовами якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 в якості завдатку суму в розмірі 3 тис. 500 доларів США, про отримання якої складено письмову розписку (а.с. 3, 192). Сторони дійшли згоди, що вони укладуть до кінця 2012 року основний договір купівлі-продажу вказаної вище земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 передасть її у власність ОСОБА_2 за узгодженою сторонами ціною в розмірі 31 тис. 500 доларів США.

Однак, станом на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2729 га, що на АДРЕСА_1 між сторонами укладено не було.

Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 15.03.2007 року Ластівківською сільською радою Турківського району Львівської області, який, як ствердив позивач, відповідач передав йому під час досягнення згоди про купівлю-продаж ділянки та отримання 3 тис. 500 дол. США завдатку, підтверджується, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2729 га, розташована на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 4).

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача суму авансу, міськрайонний суд виходив з того, що умови попередньої домовленості не виконано з вини відповідача у справі, кошти в розмірі 3 тис. 500 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на час ухвалення судового рішення еквівалентно 42000 грн., оплачені на виконання вказаного вище договору та на поверненні яких у подвійному розмірі наполягає позивач не є завдатком (ч. 1 ст. 571 ЦК України), а є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією зі встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 657 цього Кодексу договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень частин першої, другої ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Правило статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише виразили свій намір укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 3 тис. 500 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Тому, міськрайонним судом вірно встановлено, що сума, яка сплачена позивачем ОСОБА_4 є авансом.

Суд апеляційної інстанції згідно статей 10, 27, 143, 144 ЦПК України, з метою встановлення фактичних обставин справи, і зокрема підтвердження або спростування тверджень відповідача про те, що він не отримував у позивача 3 тис. 500 дол. США та не виконував особистий підпис і рукописний текст у письмовому документі про отримання ним вказаної суми завдатку, 27 березня 2015 року призначив у даній справі за письмовим клопотанням представника позивача судову почеркознавчу експертизу (а.с. 199-200), на вирішення якої поставив питання: - Чи виконано підпис і текст «отримав /ОСОБА_4./», від імені якого зазначено підпис і зазначений текст у письмовому документі про «задаток дол. 3,5 т. $» ОСОБА_4, чи іншою особою (а.с. 192)?

Згідно висновку № 1308 криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів за матеріалами цивільної справи № 442/1419/14, складеного судовим експертом 08 червня 2015 року, - підпис від імені ОСОБА_4, розташований перед записом «/ОСОБА_4/» та рукописні записи «отримав /ОСОБА_4/» в письмовому документі, який починається словами «участок:…» і закінчується «/ОСОБА_4/» про «задаток дол. 3,5 т. $», виконані самим ОСОБА_4 (а.с. 207-209).

Крім того, 15 грудня 2014 року в суді апеляційної інстанції даючи відповідь на запитання головуючого по справі судді Монастирецького Д.І. чи була у відповідача домовленість з позивачем про купівлю-продаж земельної ділянки, ОСОБА_4 відповів, що: «розмова була» (а.с. 108-109).

Про факт домовленості між сторонами про купівлю-продаж зазначеної вище земельної ділянки, отримання відповідачем від позивача 3 тис. 500 дол. США в рахунок майбутнього платежу 31 тис. 500 дол. США за купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,2729 га. в с. Коритище Турківського району Львівської області та складення про це письмової розписки з виконанням відповідачем на ній рукописного тексту про отримання, свого прізвича та підпису, ствердили у судовому засіданні апеляційної інстанції - 10.03.2015 року допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_2 (а.с. 154-155), та 25.03.2015 року свідок ОСОБА_5 (а.с. 187-189).

Вищенаведеним спростовані доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та їх оцінкою.

Інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.