АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4125/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ГриньковськаН.Ю.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ГБК «Авіатор» про стягнення за період з 01.01.2006 року по 01.01.2014 року трьох процентів річних та інфляційних втрат на загальну суму 82 687 грн. 69 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає необґрунтованим висновок суду про неможливість застосування ст. 625 ЦК України, оскільки позивачеві були завдані збитки, сума яких стягнута з відповідача за рішенням суду, а у зв'язку з несплатою цієї суми відповідачем позивач зазнав інфляційних втрат. Шкода, спричинена працівником відповідача - третьою особою ОСОБА_4, має бути відшкодована юридичною особою - відповідачем у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року було скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Представник відповідача та третя особа повторно в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегією суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК України визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2013 року на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, скоєним головою правління ГБК «Авіатор» при виконанні службових обов'язків, з відповідача на його користь стягнуто 81896 грн. Вказував, що при розгляді вказаної справи позивач не ставив питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат, хоча ст. 22 ЦК передбачений принцип повного відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням. Проте в добровільному порядку відповідач не виконує зазначене рішення суду, тому позивачу завдані збитки у вигляді інфляційних втрат у сумі 63 039 грн. 13 коп.

Також просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання - з 01.01.2006 року по 01.01.2014 року в сумі 19 648 грн. 56 коп.

Крім того, позивач вказував, що йому заподіяна моральна шкода злочинними діями третьої особи ОСОБА_4, який виконуючи свої службові обов'язки, допустив подвійний продаж гаражних боксів, у зв'язку з чим позивачу, який сплатив у 2005 році вартість гаражного боксу, відповідачем не було передано ні гаражного боксу, ні відшкодовано матеріальну шкоду.

Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює в 3000 грн. та просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2005 року між ОСОБА_2 та ГБК «Авіатор» в особі голови правління ОСОБА_4 було укладено договір № 79, за умовами якого ОСОБА_2 доручив ГБК «Авіатор» побудувати для себе гаражний бокс НОМЕР_1 у двоповерховому підземному паркінгу за адресою м. Київ, вул. Г.Андрущенка, 4-В, згідно з затвердженим проектом. На виконання умов цього договору позивачем було сплачено відповідачу вартість гаражного боксу в розмірі 80 830 грн. та 1066 грн. вступного внеску.

В подальшому у зв'язку з невиконанням зазначених зобов'язань з боку посадових осіб ГБК «Авіатор» відносно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2012 року кримінальна справа № 60-2150 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, була закрита на підставі ст. 49 КК України.

Зазначені обставини були встановлені судом в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ГБК «Авіатор», третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Отже, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, у вищевказаній справі стягнуто з ГБК «Авіатор» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 81 869 грн., яку позивач поніс у зв'язку зі скоєнням злочину ОСОБА_4, який, будучи відповідальним за фінансово-господарську діяльність ГБК «Авіатор», завдяки неналежному ставленню до виконання обов'язків, допустив подвійний продаж гаражних боксів, у тому числі і гаражного боксу НОМЕР_1, чим ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду на таку суму.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за договором із позивачем взяв на себе зобов'язання побудувати гаражний бокс, а не грошове зобов'язання, тому такі правовідносини не є грошовим зобов'язанням, а отже, до спірних правовідносин не застосовуються положення ст. 625 ЦК України.

Крім того, покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження своїх доводів про понесення моральних страждань, спричинених протиправними діями відповідача, не надав суду жодного доказу.

Проте погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2012 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва було закрито кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, на підставі ст. 46, 49 КК України, у зв'язку з тим, що з моменту вчинення злочину середньої тяжкості і до набрання вироком законної сили минуло п'ять років, тобто з нереабілітуючих підстав.

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_4, будучи відповідальним за фінансово-господарську діяльність кооперативу та неналежно ставлячись до виконання своїх обов'язків, допустив подвійний продаж гаражних боксів, зокрема, і гаражного боксу НОМЕР_1, розташованого на території ГБК «Авіатор», у зв'язку з чим ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 81 896 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ГБК «Авіатор» матеріальної шкоди, заподіяної злочинними діями ОСОБА_4, Шевченківський районний суд м. Києва у рішенні від 05 листопада 2013 року та Апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 16 січня 2014 року виходили з того, що відповідач ГБК «Авіатор» повинен нести майнову відповідальність на підставі ст. 22, 1166, 1172 ЦК України, оскільки третьою особою був вчинений службовий злочин із використанням становища, як у межах, так і з перевищенням влади та наданих повноважень.

Вважаючи вищевикладені обставини такими, що не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про відсутність доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що з вини третьої особи позивачу, як особі, яка постраждала внаслідок скоєння злочину, заподіяно моральну шкоду, яка полягає безпосередньо у самому вчиненні відносно нього протиправних дій, в порушенні життєвого устрою позивача внаслідок заподіяння йому майнової шкоди та настанні інших негативних наслідків, зокрема, необхідності витрачання зусиль для захисту порушеного права.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, відповідно до ст. 1172 ЦК України, перебування заподіювача шкоди в трудових ( службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем є підставою для покладення на таку особу відповідальності незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року).

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Отже, відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду також повинен нести відповідач ГБК «Авіатор» як роботодавець.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує глибину фізичних і душевних страждань позивача, спричинених скоєнням щодо нього злочину, внаслідок якого позивачу було заподіяно майнової шкоди, час і зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення свого порушеного права, а також вимоги розумності і справедливості. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування у сумі 3000 грн. відповідає зазначеним вимогам, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наявність судового рішення, що набуло законної сили, про відшкодування позивачу за рахунок відповідача майнової шкоди, заподіяної внаслідок злочинних дій третьої особи, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність на даний період часу між сторонами зобов'язальних правовідносин, що виникли на підставі договору від 28.03.2005 року.

Разом з тим, судом встановлено, що зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2013 року стягнуто з ГБК «Авіатор» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 81 869 грн. Як зазначає позивач, рішення суду не виконане, та відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01.10.2014 року, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України № 6-38цс11 від 24.10.2011 року.

Враховуючи зазначені висновки, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України, колегія суддів вважає, що передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми стягнутого рішенням суду відшкодування матеріальної шкоди, починаючи з часу ухвалення рішення - 05.11.2013 року.

Оскільки період з 05 листопада 2013 року по 01 січня 2014 року ( в межах заявлених позовних вимог) складає 56 днів, а 3% річних від цієї суми за один день становить : 81 869 грн. х 3%/365 днів = 6 грн. 73 коп., то сума 3% річних за вказаний період становить: 6 грн. 73 коп. х 56 днів = 376 грн. 88 коп.

Інфляційні втрати за вказаний період складають : (81 869 грн. х 100,7% = 82 442 грн. 08 коп.) - 81 869 грн. = 573 грн. 08 коп.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог : на суму 3% річних - 376 грн. 88 коп., інфляційних втрат - 573 грн. 08 коп. та відшкодування моральної шкоди - 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2006 року по 04.11.2013 року - слід відмовити з вищевикладених підстав.

При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., сплата яких підтверджується довідкою-розрахунком адвоката ОСОБА_3 від 04.02.2014 року, колегія суддів виходить із положень ст. 84, 88 ЦПК України та роз'яснень, наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до п. 47 вказаної Постанови, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи, що 40% від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі складають: 40% х 1218 грн. = 487 грн. 20 коп. за одну годину, а у довідці-розрахунку адвоката ОСОБА_3 зазначено, що на надання правової допомоги витрачено 9 годин, в тому числі на складання позовної заяви - 4 години, то розмір заявленої до стягнення суми - 500 грн. не перевищує граничний розмір компенсації.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги - 500 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір: з вимог майнового характеру - 243 грн. 60 коп., з вимог немайнового характеру - 243 грн. 60 коп., а всього - 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» на користь ОСОБА_2 три проценти річних за період з 05.11.2013 року по 01.01.2014 року в сумі 376 грн. 88 коп., суму інфляційних втрат - 573 грн. 08 коп., відшкодування моральної шкоди - 3000 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 4449 (чотири тисячі чотириста сорок дев'ять) грн. 96 коп.

Стягнути з Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: