Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1287/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.10.2005 року станом на 19.09.2013 року у розмірі 36158,35 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 750,58 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 29 209,75 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 1 698,02 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач ухиляється.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року (а.с.43) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.10.2005 року у сумі 36 158,35 грн. та судові витрати на оплату судового збору у сумі 361,58 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року (а.с. 64) заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у позові.

У судове засідання 07.05.2015 року належним чином повідомлена апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.104) апелянт - відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання апелянта - відповідача ОСОБА_2 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника за договором - адвоката Нінчук -Худякової О.М. (а.с.105-106).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 527,530, 1048,1049, 1054 ЦК України та виходив із обґрунтованості і доказаності позовних вимог Банку у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, встановлено, що між сторонами у цій справі - Банком та ОСОБА_2 укладений договір № б/н від 13.10.2005 року (а.с.6-10), за яким ОСОБА_2 13.10.2005 року отримала кредит у розмірі 5 000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання Банком з інших рахунків клієнта. (а.с.5-9, 54-61).

На підставі п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг, банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви "Відмітки банку".

Згідно з п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України.

Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг порядок, здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умов і правил надання банківських послуг та тарифами банку.

Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

На підставі п. 6.6 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у випадках невиконання зобов'язань по договору, на вимогу Банку виконувати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку.

Згідно з п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний заплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

На виконання умов вищеназваного договору, відповідач отримала картку НОМЕР_1 (а.с.6) .

Картку/рахунок № НОМЕР_1 було відкрито Банком позичальнику 13.10.2005 року, строк дії картки до 13.10.2007 року (заява а.с.6).

При оформлені кредитної картки відповідач ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві та погодилась з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами (а.с.6). Крім того, до позовної заяви Банком надано розрахунок, в якому відображається рух коштів по картрахунку (а.с.3-4.).

Умови кредитного договору відповідач не виконала в повному обсязі.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 станом на 19.09.2013 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.10.2005 року у розмірі 36 158,35 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 4 750,58 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 29 209,75 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 1 698,02 грн. (а.с.3-4).

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із Умовами і правилами надання банківських послуг мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, зазначений договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий саме термін.

В силу вимог п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операції по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Пунктом п. 5.4 Правил користування кредитною карткою встановлено, що строк погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Згідно із п. 9.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Банком в ході розгляду справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів щодо продовження строку дії кредитного договору, а також, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватись, або отримував у Банку нову кредитну картку, а також щодо наявності грошових коштів на картковому рахунку.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що останній платіж на погашення кредиту позичальник внесла у січні 2006 року (розрахунок заборгованості а.с.3). З вищезазначеним позовом до суду першої інстанції Банк звернувся лише у листопаді 2013 року (а.с.1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Мав місце заочний розгляд цієї справи судом першої інстанції, тобто за відсутністю відповідача ОСОБА_2 по наявних у справі матеріалах та доказах. Оскільки, хоча ОСОБА_2 й була присутня у судовому засіданні у цій справі у суді першої інстанції 25.03.2014 року (журнал судового засідання а.с.33), проте розгляд цієї справи був відкладений судом першої інстанції до початку розгляду цієї справи по суті, а тому відповідач не виказала суду першої інстанції своєї позиції з приводу позову Банку у цій справі.

Однак, відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду (а.с.48-51) просила суд першої інстанції застосувати сплив строків позовної давності в якості відмови Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі.

Однак, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги при вищезазначених обставинах вказану заяву відповідача при перегляді заочного рішення суду у цій справі.

У своїй апеляційній скарзі (а.с. 84-88) та під час розгляду справи апеляційним судом через свого представника апелянт - відповідач ОСОБА_2 наполягала на застосуванні строків позовної давності у цій справі (а.с.108-109).

В силу вимог ст. 267 ч. 5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, Банк клопотання про поновлення йому строку звернення до суду з будь-яких поважних причин перед судом першої інстанції не заявляв.

У матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження переривання чи початку заново перебігу вищезазначених строків позовної давності.

При вищевикладених обставинах, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що права Банку позичальником ОСОБА_2 порушені, має місце заборгованість за кредитним договором, від сплати якої у добровільному порядку на користь Банку відповідач ухиляється. Однак, Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача у цій справі з пропуском строків позовної давності, про застосування яких просила відповідач у цій справі, а тому у задоволенні позову Банку у цій справі слід відмовити у повному обсязі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити; заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.