Справа № 727/4869/13-ц
Провадження № 2/727/638/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року. Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Дудакова С.Є.

при секретарі - Никорчук Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовом ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості, -

встановив:

банк звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 27 травня 2008 року був укладений кредитний договір між ним та ОСОБА_1, згідно якого він надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США із щомісячною сплатою процентів виходячи із ставки у додатковому договорі з кінцевим терміном повернення 25 травня 2018 року.

Крім цього вказував, що в забезпечення кредитного зобов»язання 27 травня 2008 року між банком та відповідачами укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є АДРЕСА_1.

Посилаючись на ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», вказував, що ним у повному обсязі виконано приписи ЗУ «Про іпотеку» та умови договору іпотеки укладеного з відповідачами щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом направлення вимоги про усунення порушень рекомендованим листом на адресу відповідачів.

Вказував, що в порушення умов договору відповідачі свої зобов'язання не виконали, в зв'язку з чим у них станом на 27 травня 2013 року є заборгованість у сумі 48 222,93 долари США та пеня 17 403,16 грн., що в гривневому еквіваленті становить 402 849,04 грн.

Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставлене майно та стягнути заборгованість за договором та виселити відповідачів з їхньої квартири.

Заочним рішенням Шевченківського райсуду м.Чернівці від 2 серпня 2013 року даний позов був задоволений, а ухвалою Шевченківського райсуду м.Чернівці від 23 січня 2015 року дане рішення було скасоване і справа була призначена до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник банку позов банку підтримав повністю, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив його задоволити та пояснив, що відповідач не надав суду жодних доказів, які би підтверджували факт прийняття ним спадщини та наявності підстав до його залучення до розгляду справи шляхом процесуального правонаступництва на час постановлення заочного рішення. Крім цього пояснив, що з часу відкриття провадження у справі зі сторони співвідповідачів не надавалося суду жодних документальних доказів, контррозрахунків, які б спростовували позовні вимоги частково чи в повному обсязі, заяв про залучення інших учасників до розгляду спору.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно 27 травня 2008 року між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як майнові поручителі за забов»язанням ОСОБА_1 та ОСОБА_1, як іпотекодавець, за власними грошовими зобов»язаннями, які всі разом іменовані іпотекодавцями, передали в іпотеку іпотеко держателю квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов»язання виключно у межах вартості предмету іпотеки.

Також вказував, що у зв»язку із смертю іпотекодавця, майнового поручителя ОСОБА_4, відкрилася спадщина, а тому необхідно з»ясувати які саме права та обов»язки належали ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, визначити коло осіб, які прийняли спадщину та мають підтверджуючі документи у вигляді свідоцтва про прийняття спадщини, та дані про те, що розмір успадкованого майна є незначним, оскільки померла була співвласником предмету іпотеки на праві спільної сумісної власності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов банку не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що дійсно між сторонами укладався кредитний договір, договір іпотеки, умови яких ними погоджені, при укладанні договорів сторони проти їх умов не заперечували.

Вказані обставини стверджені копіями кредитного договору, розрахунку заборгованості за ним.

Крім того встановлено, що між сторонами 27 травня 2008 року був укладений іпотечний договір, з умовами якого відповідачі були обзнайомлені, змін до цього договору не вносилося, що вбачається з копії цього договору №26/4/270508-1.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України збов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Відповідно до ч.1 ст.33, ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, і одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок.

Разом з тим судом встановлено, що позивачем не враховані всі обставини, які виникли при вирішенні даного спору з відповідачами та докази відповідачів щодо їхньої правової позиції та вимоги діючого законодавства стосовно укладання договорів про іпотеку.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотеко держателем за невиконання боржником основного зобов»язання виключно у межах вартості предмету іпотеки, а ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, утому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведено інформацію про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов»язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Крім того, при вирішення даного спору суд враховує те, що на даний час діє мораторій стосовно стягнення грошових коштів в іноземній валюті, а також те, що ПАТ «БМ Банк» не є тією особою, яка вправі вимагати виселення відповідачів без надання їм іншого житла.

Керуючись ст.ст.12, 33, 38-40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 109 ЖК України, ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський райсуд м.Чернівці на протязі 10 днів, починаючи з наступного, після його проголошення.

СУДДЯ: