Справа № 673/1114/15-ц
Провадження № 2/673/461/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Лукіянець Т.В.

з участю секретарів судового засідання- Ясінської М.О., Димчишиної Н.Г.,

позивача -ОСОБА_2,

представників- Якименка О.О., ОСОБА_3,

третьої особи-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Деражня цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

Деражнянської центральної районної лікарні

третя особа ОСОБА_4

про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до Деражнянської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ) про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що починаючи з 1981 року працював на різних посадах в ЦРЛ. З грудня 2014 року його було переміщено на посаду лікаря-статистика ІАВ. Згідно наказу №107 від 22.05.2015 року по ЦРЛ, з 22.07.2015 року перепрофільовано 0,5 ст. лікаря -статистика ІАВ на 0,5 ст. завідувача ІАВ; 0,5 ст. лікаря-статистика ІАВ на 0,5 ст. лікаря-терапевта підліткового КДЦ. Цим же наказом позивача попереджено про наступне вивільнення з 22.07.2015 року. Згідно наказу №40-п §1 від 22.07.2015 року по ЦРЛ позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає вказані накази незаконними та такими що підлягають скасуванню, оскільки, на думку позивача, перепрофілювання ЦРЛ як установи не відбулося; фактично також не мало місце скорочення чисельності або штату працівників; роботодавцем не надано переважного права на залишення його на роботі в силу більш високої кваліфікації та продуктивності праці; не запропоновано іншу роботу відповідно до кваліфікації. На думку позивачка, причинами видачі вказаних вище наказів та в подальшому звільнення його із роботи стали неприязні відносини із головним лікарем ЦРЛ ОСОБА_4 В зв'язку із порушенням відповідачем приписів трудового законодавства, просив поновити його на посаді лікаря-статистика ІАВ, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, внаслідок незаконного звільнення позивачу була заподіяна моральна шкода, в розмірі 10000грн через перенесені глибокі психологічні переживання, яку він просить стягнути із відповідача. Також, позивач просив стягнути із відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6500грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі з підстав викладених у заяві. Крім цього, звертають увагу на відсутність згоди профкому на його звільнення, як на обставину незаконного звільнення із роботи, так як фактично згода, яка була надана 25.05.2015 року на час його звільнення втратила легітимність.

Представник ЦРЛ вимоги позову не визнала, пояснила, що таке звільнення було проведено із дотриманням вимог чинного законодавства. На засіданні профкому, було подано перелік вакантних посад, які мали намір запропонувати позивачу, але оскільки останній до закінчення без поважних причин залишив засідання, такі не були йому запропоновані.

Третя особа ОСОБА_4 вказав суду на повне підтримання сторони відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Пояснив, що в силу своїх посадових обов'язків наділений повноваженням щодо укомплектування штату відповідно до потреб. Оскільки в країні було поновлено призов на строкову війську службу, виникла потреба ЦРЛ у посаді лікаря-терапевта підліткового кабінету КДЦ. В зв'язку із чим було проведено перепрофілювання 0,5 ст. лікаря-статистика ІАВ на 0,5 ст. лікаря -терапевта підліткового. Крім цього, 0,5 ст. лікаря -статистика було перепрофільовано у 0,5 ст. завідуючого ІАВ. Зауважив, що за час роботи позивача на посаді лікаря-статистика ІАВ, останній зарекомендував себе негативно, належним чином не виконував покладені на нього обов'язки, внаслідок чого притягувався до дисциплінарної відповідальності. Також, позивач відмовився від переведення його на інші посади про що особисто його повідомляв у присутності інспектора відділу кадрів.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що з 01.12.1981 року ОСОБА_2 переведено на посаду заступника головного лікаря по медичному обслуговуванню Деражнянської ЦРЛ.

Починаючи з 18.12.2006 року позивача переведено на посаду заступника головного лікаря по експертизі працездатності, що підтверджується записами трудової книжки (а.с.7-9).

Згідно наказу №157 від 19.12.2014 року по Деражнянській ЦРЛ перепрофільовано 0,75ст. заступника головного лікаря з ЛТЕ на 0,75 ст. лікаря -статистика ІАВ з 22.12.2014 року. В зв'язку із цим, ОСОБА_2 переміщено на посаду лікаря-статистика ІАВ з 22.12.2014 року.

Вказані обставини не були відображені у трудовій книжці позивача, однак визнаються сторона та підтверджуються вищевказаним наказом.(а.с.10).

В зв'язку із виробничою необхідністю, для забезпечення ефективного керівництва інформаційно-аналітичним відділом, враховуючи суспільно-політичну ситуацію в державі, поновленням призову та забезпеченням повноцінного призову в районі, наказом головного лікаря Деражнянської ЦРЛ №107 від 22.05.2015 року з 22.07.2015 року перепрофільовано 0,5 ст. лікаря -статистика ІАВ на 0,5 ст. завідувача ІАВ; 0,5 ст. лікаря-статистика ІАВ на 0,5 ст. лікаря-терапевта підліткового КДЦ.

Пунктом 2 вказаного наказу вирішено питання щодо попередження ОСОБА_2 лікаря-статистика ІАВ про наступне звільнення із 22.07.2015 року (а.с.11).

Відповідно до наказу №40-п §1 від 22.07.2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 22.07.2015 року в зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.12).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

В силу ч.2 вказаної статті звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України, зокрема, передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації та вживає заходів для переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди зобов'язанні з'ясувати, чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи запропоновано одночасно з попередженням про скорочення посади іншу роботу.

На підставі встановлених обставин, суд вважає, що в даному випадку правовою підставою для звільнення позивача є саме п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки мають зміни в організації виробництва і праці відповідача та як наслідок фактичне зменшення кількості штатних одиниць за посадою лікаря-статистика ІАВ.

Про вказані обставини свідчить штатний розпис Деражнянської ЦРЛ чинний станом на 01.05.2015 року, з якого вбачається, що до штату інформаційно-аналітичного відділу входить за посадою лікар-статистик-1,5 ставки.

До внесення змін до вказаного штатного розпису, посаду лікаря-статистика ІАВ обіймали позивач ОСОБА_2- з оплатою 1 ставки та ОСОБА_5 як лікар-статистик стажер з оплатою 0, 5 ставки в порядку суміщення посад без звільнення від основної роботи. (а.с.169).

Згідно штатного розпису Деражнянської ЦРЛ, діючого станом на 22.07.2015 року до складу інформаційно-аналітичного відділу за посадою входив лікар-статистик-0,5 ставки.

Проте, як встановлено судом, звільнення ОСОБА_2 відповідачем було проведено без дотримання гарантій, передбачених ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Так, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага надається певним категорія працівників.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, починаючи із 1981 року розпочав свою трудову діяльність в Деражнянській ЦРЛ. За час роботи позивач неодноразово заохочувався керівництвом ЦРЛ за успіхи у роботі та нагороджувався грамотами за особливі трудові заслуги. (а.с.7-8; 21-22) Крім цього, згідно наказу по Департаменту охорони здоров'я ХОДА №192-к від 18.06.2014 року ОСОБА_2 підтверджено кваліфікацію лікаря організації і управління охороною здоров'я вищої категорії.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать як про високу кваліфікацію так і продуктивність праці ОСОБА_2 Проте такі, не були взятті до уваги відповідачем при прийнятті рішення про відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі з огляду на його негативну характеристику за останній рік роботи та наявність дисциплінарного стягнення. При цьому, стороною відповідача не вірно тлумачено положення ст.. 42 КЗпП Україні при вирішенні наявності переважного права на залишенні на роботі на посаді лікаря-статистика ІАВ ОСОБА_5, з підстав наявності двох утриманців, оскільки така обставина має бути врахована роботодавцем лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

В силу ч.3 ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Однак, відповідачем не надано суду належних доказів, які б вказували на рівні умови праці і кваліфікації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 З цих підстав, відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність переважного права у позивача на залишення на роботі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували посилання представника відповідача та третьої особи щодо пропонування позивачеві інших вакантних посад у Деражнянській ЦРЛ від зайняття яких він відмовився.

При цьому, судом враховується, що у відповідності до протоколу засідання профкому Деражнянської ЦРЛ №9 від 25.05.2015 року в ході якого надано дозвіл на звільнення ОСОБА_2, після виступу головного лікаря, позивач залишив засідання. В подальшому, головою профкому ОСОБА_6, не зважаючи на список вакантних посад, які були надані головним лікарем і не були представленні для ознайомлення ОСОБА_2, вирішено питання про відсутність вакантних посад, які міг би зайняти позивач.

Також, в ході розгляду даної справи, стороною відповідача підтверджено наявний перелік вакантних посад по Деражнянській ЦРЛ як на момент попередження позивача про звільнення, так і на дату його звільнення (а.с.107-109,174).

Такі обставини свідчать про те, що відповідач не вживав достатніх заходів для переведення позивача на іншу посаду, чим відповідно порушив вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно роз'яснень п.18 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадках, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації.

За таких обставин, вимоги позивача в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку підлягають до задоволення.

Визначаючи розмір середнього заробітку, суд проводить його розрахунок у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Так, розмір нарахованої заробітної плати за два місяці, які передували звільненню позивача складає 5480грн.27коп. з яких 2645грн. 74 коп.( заробітна плата за травень 2015 року)+ 2834грн. 53 коп.(заробітна плата за червень 2015 року) (а.с.126).

При цьому, суд визначає середньоденний заробіток позивача, із розрахунку 5480грн. 27коп. : 40 (кількість робочих днів у травні-червні 2015 року) = 137грн.

В послідуючому, суд розраховує середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача наступним чином: середньоденний заробіток 137грн.00коп. ?50 (кількість робочих днів з 22.07.2015 року до 01.10.2015 року) = 6850 грн.

Оскільки порушення трудових прав позивача змусило його докладати додаткових зусиль для їх відновлення, призвело до душевних страждань, порушення звичайного ритму життя, у відповідності до вимог ст.. 237-1 КЗпП України на користь позивача із відповідача слід стягнути моральну шкоду, розмір якої визначити 500грн.

Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині скасування наказу по Деражнянській ЦРЛ №107 від 22.05.2015 року відповідно до якого, перепрофільовано 0,5 ст. лікаря -статистика ІАВ на 0,5 ст. завідувача ІАВ; 0,5 ст. лікаря-статистика ІАВ на 0,5 ст. лікаря-терапевта підліткового КДЦ та фактично скорочено одну посаду лікаря-статистика задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров?я Укрїни № 33 від 23.02.200 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров?я» надано право керівникам закладів охорони здоров'я у разі виробничої необхідності змінювати штати окремих структурних підрозділів або вводити посади, не передбачені штатними нормативами для даного закладу, за рахунок посад інших структурних підрозділів в межах фонду оплати праці, доведеного лімітними довідками на відповідний період. Заміна посад працівників може здійснюватись лише в межах однієї категорії медичного (лікарі, середній медичний персонал, молодший медичний персонал), фармацевтичного персоналу, адміністративно-управлінського, крім заступників керівників, та господарсько-обслуговуючого персоналу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прийняття керівником лікувального закладу такого роду наказів не виходить за межі його повноважень, разом з тим, суд позбавлений можливості досліджувати питання доцільності прийняття рішення останнім щодо скорочення штату.

Вирішуючи вимоги позову ОСОБА_2 в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6500грн. суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно до ст..ст. 79, 84 вказаного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правовою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Разом з тим в ході судового розгляду даного спору, адвокат Якименко О.О. на підставі договору про надання правової допомоги представляв інтереси позивача у вказаній цивільній справі з правами, передбаченими ст..ст.27-31 ЦПК України та мав процесуальний статус учасника цивільного процесу як представник позивача.

При цьому, ОСОБА_2 не заявлялося клопотання про допуск адвоката Якименка О.О. до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу та з цього приводу судом не постановлялася відповідна ухвала.

А тому, враховуючи, що в судовому засіданні Якименко О.О. діяв від імені позивача як його представник з відповідними процесуальними правами у суду відсутні підстави для стягнення з Деражнянської ЦРЛ на користь ОСОБА_2 6 500грн. витрат на правову допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд діючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України та роз'яснень, які містить постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», враховує, що судом задоволені дві вимоги позивача немайнового характеру, які пов'язанні між собою а також частково вимоги майнового характеру на загальну суму 7350грн. Таким чином, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1461грн.60коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,59,60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 40, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд-

вирішив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Скасувати наказ по Деражнянській центральній районній лікарні №40-п §1 від 22.07.2015 року про звільнення ОСОБА_2 лікаря-статистика із займаної посади з 22.07.2015 року в зв'язку з скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_2 поновити на посаді лікаря-статистика ІАВ Деражнянської центральної районної лікарні.

Стягнути з Деражнянської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_2 6 850 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят ) грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування передбачених законодавством утримань із заробітної плати та 500 (п'ятсот) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Деражнянської центральної районної лікарні в дохід держави судовий збір в розмірі 1461,60 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді лікаря-статистика ІАВ Деражнянської центральної районної лікарні допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області

Повний текст рішення виготовлений 06.10.2015 року

Суддя: Т. В. Лукіянець