Справа № 22-ц-6191/11 Головуючий у І інстанції Кісілевич П.І.
Категорія 33 22.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Моторного ( транспортного ) страхового бюро України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Моторного ( транспортного ) страхового бюро України, Акціонерного страхового товариства «Вексель», ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі довіреності від 22.05.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського натаріального округу ОСОБА_5, належить автомобіль НОМЕР_1, який зареєстрований за 3-ою особою - ОСОБА_4 24.11.2009 року о 9 год. 30 хв. на перехресті вулиць Кірова та

Заводської в м. Буча Київської області сталась ДТП за наступних обставин.

ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м. Буча по

вул. Заводській, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1, яким він (позивач) рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП його (позивача) автомобіль отримав механічні пошкодження, чим заподіяно йому матеріальних збитків. Також, діями відповідача ОСОБА_2 йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн., мотивуючи тим, що відповідач пошкодив його автомобіль і він на протязі тривалого часу постійно нервував, витрачав сили, здоров`я і кошти на поїздки до страхових товариств та для ремонту автомобіля. Був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, забезпечувати сім`ю, оскільки його автомобіль був пошкоджений. Постановою Ірпінського міського суду від 7.12.2009 року ОСОБА_2 був визнаний винним у ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АСТ «Вексель». Він (позивач) повідомив страховика про страховий випадок. 12.03.2010 року на ім`я ОСОБА_4 прийшло повідомлення від АСТ «Вексель», що дана ДТП визнана страховим випадком та підлягає виплаті 12219,72 грн. страхового відшкодування. Також АСТ «Вексель» повідомило, що товариство ліквідується. Він (позивач) подав до ліквідаційної комісії вимогу про включення його до реєстру кредиторів. Але до цього часу страхового відшкодування не отримав. Також звертався з вимогою про виплату страхового відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України, але страхового відшкодування не отримав. Тому просить стягнути солідарно з Моторного транспортного страхового бюро України та Акціонерного страхового товариства «Вексель» 12 219,72 грн. страхового відшкодування та стягнути з ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди.

В ході розгляду справи позивач уточнив вимоги в частині стягнення страхового відшкодування та просив стягнути страхове відшкодування з Моторного транспортного страхового бюро України страхового відшкодування, тому що Акціонерне страхове товариство «Вексель» за рішенням Господарського суду м. Києва від 18.05.2010 року визнано банкрутом.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 12 219 грн. 72 коп. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в доход держави 122 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 51 грн. судового збору в доход держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, Моторне ( транспортне ) страхове бюро України подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Моторного ( транспортного ) страхове бюро України підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед інших питань вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Але судом першої інстанції, вважає колегія суддів, дані вимоги закону у повному обсязі не виконано.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.11.2009 року о 9 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 в м. Буча по вул. Заводській, в порушення вимог п.16.11. ПДР України не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі та яким на підставі довіреності керував позивач, що спричинило пошкодження автомобілю позивача. Постановою Ірпінського міського суду від 7.12.2009 року ОСОБА_2 був визнаний винним у ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АСТ «Вексель». Позивач повідомив страховика про страховий випадок. 12.03.2010 року на ім`я ОСОБА_4 прийшло повідомлення від АСТ «Вексель», що дана ДТП визнана страховим випадком та підлягає сплаті 12219,72 грн. страхового відшкодування. Також АСТ «Вексель» повідомило, що товариство ліквідується. Позивач подав до ліквідаційної комісії вимогу про включення його до реєстру кредиторів. Акціонерне страхове товариство «Вексель» за рішенням Господарського суду м. Києва від 18.05.2010 року визнано банкрутом.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - Акціонерне страхове товариство «Вексель» за рішенням Господарського суду м. Києва від 18.05.2010 року визнано банкрутом і його майна недостатньо для задоволення вимог кредиторів, а тому відповідальність за виплату страхового відшкодування в розмірі 12219,72 грн. повинно нести Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Однак погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку Страховик, відповідно до лімітів відповідальності Страховика, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третіх осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Грошове зобов'язання зобовязання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Відповідно до ч. 15 ст. 11 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подати заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 8 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» cтрахувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Відповідно до ч. 1, 8 ст. 30 та ст. 32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута. Кошти які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунку здійснюються виплати кредиторам у порядку, черговості передбаченої статтею 31 цього Закону. Після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи банкрута.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.05.2010 року Постановою Господарського суду м. Києва АСТ «Вексель» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Факт того, що АСТ «Вексель» на момент розгляду справи в суді першої інстанції знаходиться на стадії ліквідації та не ліквідоване, також встановлено та не заперечувався сторонами по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03. 2010 року на ім`я третьої особи надійшло повідомлення АСТ «Вексель» про те, що дана ДТП визнана страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 12219, 72 грн., а також те, що 22 січня 2010 року Загальними зборами акціонерів Акціонерного страхового товариства «Вексель» прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації та створено ліквідаційну комісію. 02 лютого 2010 року в газеті «Урядовий курєр №19(4170) опубліковану відповідну інформацію та описано порядок і строк предявлення кредиторами вимог до Страховика. Позивач погодився із розміром страхового відшкодування та подав до ліквідаційної комісіє вимогу про включення його до реєстру кредиторів.

Згідно з пунктом 41.2 п.п. а) Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, виникає у потерпілого лише в разі, якщо він визнаний кредитором боржника, Страховика ліквідовано, а коштів такого не вистачило для задоволення вимог кредиторів.

Позивачем при розгляді справи не було надано жодного доказу того, що АСТ «Вексель» ліквідовано і з його боку проводились розрахунки з кредиторами та коштів не вистачило.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідача АСТ «Вексель» визнано банкрутом і тому саме відповідач МТСБУ має здійснити страхове відшкодування, є помилковим.

А тому, апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню, а рішення скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з Моторного ( транспортного ) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації або юридичної особи.

Як вбачається із вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином діюче законодавство передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що йому заподіяно моральну шкоду, але заявлений розмір в 10000 грн. вважав завищеним, тому визначив розмір в 3000 грн., як співрозмірний з моральними переживаннями позивача.

Колегія суддів вважає, що моральна шкода діями відповідача ОСОБА_2 позивачу безсумнівно завдана, проте визначений позивачем та судом першої інстанції її розмір не відповідає характеру і глибині завданих моральних страждань, тому розмір відшкодування повинен бути зменшено.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоду в 1 000 грн.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що позивач не має права вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки він не є власником автомобіля НОМЕР_1, не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу «Захист права власності». Тобто особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на відповідній правовій підставі, вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 володів автомобілем НОМЕР_1 на правовій підставі, а саме довіреності від 22.05.2008 року, виданій йому власником цього автомобіля - ОСОБА_4, та посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського натаріального округу ОСОБА_5, а тому позивач вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України дане рішення підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу та Моторного ( транспортного ) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 51 грн. судового збору на користь держави.

Відмовити в задоволенні позову про стягнення з Моторного ( транспортного ) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий

Судді