АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 5792 /2015 р. Головуючий у І інстанції Гриньковська Н.Ю.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Немировської О.В., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа, Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі Департаменту містобудування та архітектури про встановлення факту, що має юридичне значення ,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особі Департаменту містобудування та архітектури про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Повернуто заявнику ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121, 80 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляду до суду першої інстанції, оскільки судом порушені вимоги процесуального права.

Виконавчий орган Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація ) належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду , проте її представник у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже , стаття 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно 64 КПК України, який був чинний на час порушення кримінальної справи відносно заявника, при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом'якшують та обтяжують покарання;

4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Відповідно до ст. 65 КПК України доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

Судом встановлено, що заявник просить встановити факт відсутності у місті Києві об'єкту нерухомого майна, якому у встановленому порядку була присвоєна адреса: АДРЕСА_1.

При цьому посилається на те , що постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України Захаровим А.В. порушено кримінальну справу №11400008 щодо нього за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, в якій об'єктом злочину визначено будівлю, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Однак, заявник вважає, що у постанові було зазначено неіснуючу адресу, що підтверджується листом Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) про те , інформація щодо зазначеної поштової адреси в містобудівному кадастрі відсутня і Департамент в установленому порядку не погоджував та не присвоював поштової адреси : АДРЕСА_1.

З доданої до заяви постанови про порушення кримінальної справи від 13 лютого 2012 року вбачається, що слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України молодшим радником юстиції Захаровим А.В. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, який підозрюється в тому , що він заволодів шляхом обману державним нерухомим майном , що закріплено на праві повного господарського відання за ДП МОУ " УАТК" за адресою : АДРЕСА_1 площею 3 142 кв.м.

У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявник просить встановити, що у Києві відсутній об'єкт нерухомого майна, якому в установленому порядку була присвоєна адреса: АДРЕСА_1", тобто просить установити обставини , які підлягають доказуванню в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, у суду були відсутні підстави до прийняття заяви про встановлення зазначеного факту до провадження суду.

Разом з тим, відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд правильно виходив з того, що зазначені обставини підлягають з'ясуванню в межах розслідування кримінальної справи № 1140000 порушеної відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину , передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а не в порядку окремого провадження, проте послався на те , що з заяви про встановлення факту , що має юридичне значення вбачається спір про право, а тому колегія суддів вважає, необхідним змінити ухвалу суду в частині правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року змінити в частині правового обґрунтування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: