Справа № 307/1354/15-ц
Провадження № 2/307/926/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради, треті особи ОСОБА_4 державна нотаріальна контора та Державна реєстраційна служба ОСОБА_4 РУЮ про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно - садибний будинок з сараєм та огорожею, що розташовані в с. Вільхівці по вул. Горького 58. Посилається на те, що 23.02.2011 р. помер її чоловік ОСОБА_5, з яким вони більше 15-ти років перебували в фактичних шлюбних відносинах, а 19.02.2011 р. - зареєстрували шлюб. До початку їхнього спільного проживання ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про садибну забудову, на земельній ділянці, виділеній за рішенням ОСОБА_4 районної ради від 06.10.1985 р. з присадибного фонду радгоспу, розпочав будівництво будинку № 58 в с. Вільхівці по вул. Горького, який потім вони добудовували вже разом. Вона являється єдиним спадкоємцем першої черги. За життя ОСОБА_5 не виготовив правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, тому воно не було зареєстроване в реєстрі речових прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (за винятком сільської місцевості), затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, а далі Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Довідкою сільської ради стверджено, що садиба спадкодавця була зареєстрована у погосподарських записах за № 58 по вул. Горького в с. Вільхівці. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, на створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав на це нерухоме майно. Відповідно до п. 4.11. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Пунктами 4.12. та п. 4.15. цієї глави визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, в т.ч. обовязково свідоцтва про право власності (чи реєстраційне посвідчення або договір відчуження) на нерухоме майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та відповідних перевірок у реєстрі речових прав, отримання витягів. Таким чином, оформити свідоцтво на право власності на спадщину в нотаріальній конторі на імя спадкодавця не можливо через відсутність правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Представники ОСОБА_4 державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 сільської ради у судове засідання не зявилися та надіслали суду заяви у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечують та просять ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник реєстраційної служби ОСОБА_4 РУЮ у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка була дружиною ОСОБА_5, який помер 25.02.2011 р., що стверджується свідоцтвом про шлюб за актовим записом № 35 від 19.02.2011 р. та свідоцтвом про смерть за актовим записом № 27 від 23.02.2011 р. Згідно акту ОСОБА_4 міської ради від 05.09.2011 р. ОСОБА_2 постійно проживала з ОСОБА_5 однією сімєю, що є достатнім належним доказом, який свідчить про прийняття нею спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. ОСОБА_3 сільської ради № 92/02-23 від 07.05.2015 р. стверджено, що покійний ОСОБА_5, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, на території ОСОБА_3 сільської ради шлюбу не реєстрував, на час смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_2, дітей не мав, а його батьки померли.

Наказом дирекції радгоспу «Зоря комунізму» № 90 від 29.05.1985 р. було вирішено виділити ОСОБА_5 за рахунок земельного фонду земельну ділянку площею 0.07 га. в с. Вільхівці для будівництва індивідуального житлового будинку. Актом складеним представником технічного бюро при районному архітекторі Тячівського району підтверджується факт відводу земельної ділянки під індивідуальне будівництво в с. Вільхівці по вул. Горького, площею 700 м.кв. та передачу її ОСОБА_5 Відповідно до свідоцтва садиби в сільських населених пунктах УРСР ОСОБА_5 надано земельну ділянку, площею 0.07 га., для будівництва житлового будинку на три кімнати, житловою площею 0.36 м.кв. ОСОБА_3 сільської ради № 26 від 12.02.2015 р. та довідкою цієї ж сільської ради № 660 від 11.03.2015 р. стверджено, що згідно погосподарської книги ОСОБА_5 побудував будинок, який був за ним зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, якому внаслідок перенумерації присвоєно № 58.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок № 58 по вул. Горького в с. Вільхівці у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_5 на праві приватної власності.

На даний час на імя позивачки ОСОБА_4 РПТІ виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 58 по вул. Горького в с. Вільхівці, загальною площею 144.2 м.кв. та житловою площею 43.3 м.кв. Інвентаризаційна вартість вказаного будинку становить 134000 грв. З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна убачається, що будь-які відомості відносно будинку № 58 по вул. Горького в с. Вільхівці відсутні.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із заяви позивачки від 21.06.2011 р. убачається, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_4 державної нотаріальної контори № 354 від 06.05.2015 р. стверджено, що після смерті ОСОБА_5, який помер 25.02.2011 р., свідоцтво про право на спадщину на користь ОСОБА_2 видати неможливо у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід права та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент будівництва (1992 рік) прирівнювалося до його реєстрації, ОСОБА_2 являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5, цивільна правоздатність якого припинилася, прийняла спадщину шляхом подання заяви у нотаріальну контору, інших спадкоємців немає, на нерухоме майно померлого відсутні правовстановлюючі документи, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину, що перешкоджає позивачці оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивачку.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1223, 1261 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_2 право власності на садибний будинок з сараєм, огорожею, розташовані у с. Вільхівці, вул. Горького 58, Тячівського району Закарпатської області.

Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.