УХВАЛА

іменем україни

6 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про передачу предмета застави в заклад за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 3 лютого

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 32 820 грн зі сплатою 14,04 % річних з кінцевим терміном повернення до 21 червня 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 22 червня 2007 року між ними було також укладено договір застави, предметом якої був автомобіль ВАЗ 1183-110-20, 2007 року випуску. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року звернуто стягнення на вказаний предмет застави шляхом його продажу банком. У порушення вимог закону та умов договору відповідачка зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передає.

Ураховуючи наведене, позивач просив вилучити у відповідачки та передати в заклад банку предмет застави, зазначений автомобіль та комплект ключів зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

21 липня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Вилучено у ОСОБА_3 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель 11183-110-20, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності

ОСОБА_3, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду від 13 січня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави повністю захищені права банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що передача предмету застави у заклад в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам кредитно-заставного договору та вимогам закону.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 22 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 32 820 грн зі сплатою 14,04 % річних з кінцевим терміном повернення до 21 червня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 22 червня 2007 року між сторонами було укладено договір застави, предметом якої був автомобіль ВАЗ 1183-110-20, 2007 року випуску.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави, що набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 11183-110-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 та перебуває у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 2 квітня 2014 року вказане рішення суду скасовано в частині надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Тобто, вказаним рішенням суду вже звернуто стягнення на спірний автомобіль та визначено порядок виконання цього рішення.

Апеляційний суд зазначене не врахував, не дав оцінку тому, чи виконано вказане рішення суду.

При цьому апеляційний суд виходив із того, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2012 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року у розмірі 30 998 грн 27 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 1183-110-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з реєстрації в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

13 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2012 року, виданого на виконання вказаного рішення суду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 червня 2013 року заочне рішення суду від 9 жовтня 2012 року було скасовано та закрито виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа суду від 9 жовтня 2012 року.

Проте апеляційний суд вважав, що оскільки відповідачка не виконує рішення суду від 9 жовтня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави та не передає його в заклад банку, то спірний автомобіль, який є предметом застави, підлягає вилученню, не звернувши уваги на те, що зазначене рішення суду від 9 жовтня 2012 року скасовано, а виконавче провадження, відкрите на його підставі, закрито, тоді як рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року, яке набрало законної сили, вже звернуто стягнення не предмет застави.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та виходив з того, що згідно з умовами договору застави позичальник зобов'язаний за вимогою банку негайно доставити предмет застави за адресою, вказаною у п. 34.8 цього договору і передати предмет застави в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

Проте такі висновки є передчасними, оскільки відповідно до п. 17.10 договору застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи/або заставодавцем за цим договором заставодавець зобов'язаний доставити предмет застави за адресою, зазначеною в п. 34.8 цього договору в термін 7 днів з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суму заборгованості, термін сплати якої настав (у тому числі за кредитом, відсотками, іншими платежами), а також неустойки. В іншому випадку заставодержатель має право здійснити доставку предмета застави за вказаною адресою як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави несе заставодавець.

Тобто, вказаною умовою договору передбачено досудове врегулювання вилучення предмету застави, тоді як на спірний предмет застави уже звернуто стягнення рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2012 року, яке рішенням апеляційного суду Донецької області від 2 квітня 2014 року скасовано в частині надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та в іншій частині залишено без змін.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 жовтня 2012 року, закрито, не дав оцінку тому, чи виконано рішення суду від 13 січня 2012 року, що набрало законної сили.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 3 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

С.Ф. Хопта