Справа № 473/2047/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобовязання повернути дитину, визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

02.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визначення місця проживання разом з ним їх спільної дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначав, що він з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2012 року по травень 2014 року, від фактичних шлюбних відносин мають неповнолітню дитину: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої він є і яка проживала окремо з матірю, а з 10 травня 2015року з ним.

Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 неналежно ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків,а саме вчиняє дії щодо створення реальної загрози небезпеки життю та здоровю дитини, що виразилось в спричиненні їй тілесних ушкоджень, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18.06.2015року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобовязання повернути дитину, визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що в нічний час 9 травня 2015року мати ОСОБА_1- ОСОБА_4- вчинила протиправні дії, які полягають в тому, що в всупереч її волі малолітня донька ОСОБА_3 була самоправно, в порушення закону,безпідставно вилучена від неї і передана батьку для проживання з ним.

Посилаючись на те, що відсутні докази вчинення нею протиправних дій стосовно доньки, насильне розлучення з нею, позивач за зустрічним позовом просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали, зустрічний позов не визнали.

Відповідачка та її представники судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає,а зустрічний позов - підлягає задоволенню.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матірю.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція) виходячи з рівності прав матері та батька, у статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Отже, вище зазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю.

Виходячи із рівності прав матері та батька, які проживають окремо і не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність до кожного із них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.161 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_2 перебував у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2012 року по травень 2014 року, від фактичних шлюбних відносин мають неповнолітню дитину: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є позивач ОСОБА_1 і яка проживала з матірю протягом року окремо від батька, а з 10 травня 2015року стала проживати лише з батьком. За час окремого проживання відповідачка не зверталася про стягнення аліментів з батька дитини на її утримання, основним доходом її були державні соціальні допомоги: малозабезпеченій сімї та до досягнення дитиною трьохрічного віку. Участь позивача в матеріальному забезпеченні дитини обмежувалася наданням нерегулярної допомоги: оплати скрапленого газу та доставки дров для опалення будинку, де жила дитина.

Доказів чинення перешкод зі сторони відповідача ОСОБА_2 при неприязнених відносинах, що склалися, в спілкуванні батьку, бабусі з дитиною суду не надано, не встановлено жодних звернень вказаних осіб з цього приводу до компетентних органів, суперечки між сторонами з цього питання не існувало.

Попередня поведінка відповідача ОСОБА_2 свідчила про наявність у неї належного виховного та інтелектуального потенціалу для того, щоб забезпечувати потреби, повязані зі зростанням дитини. Доказів зловживання відповідачкою спиртними напоями, ведення нею анти- суспільного способу життя суду не надано. До змісту довідки характеристики на ОСОБА_2 виданої дільничним інспектором, де містися інформація про притягнення її до адміністративної відповідальності за розпивання спиртних напоїв у громадському місці, схильність до скоєння адміністративних правопорушень, суд ставиться критично, оскільки викладені факти не підтверджені процесуальними актами (постановами та ін.), що підставі яких має видаватися така довідка.

Із пояснень сторін, матеріалів справи слідує, що матірю позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4- 9 травня 2015року самочинно змінено місце проживання спільної дитини сторін за таких встановлених судом обставин і які підтверджені всіма сторонами при дачі пояснень в суді : на прохання матері відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка мала в цей день конфлікт з донькою, в нічний час (після 11 годин), коли сімя ОСОБА_2: ОСОБА_2, донька ОСОБА_3, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 спали на одному ліжку, ОСОБА_4 увімкнула освітлення в спальні, всі проснулися і в ході зясування відносин, сварки при фізичному контакті (кожний намагався утримати дитину) насильно забрала дитину. Вказані дії по зміні місця проживання малолітньої дитини були схвалені у послідуючому позивачем ОСОБА_1

Згідно зі статтею 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, і в тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя.

Підставою зміни місця проживання малолітньої дитини стали тілесні ушкодження, що були виявлені у неї 10.05.2015 року: крововилив у ділянці лоба та два садна ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Розслідування цієї події за заявою ОСОБА_4О.(бабусі дитини) на причетність до неї ОСОБА_2 з травня 2015 року по теперішній час (біля трьох місяців) триває, свідків, які б були очевидцями побиття матірю дитини, не має. До 9 травня 2015року не існувало ніяких фактів стосовно матері дитини, які б вказували на її дії по створюванню реальної небезпеки для її життя та здоровя. В сімї ОСОБА_2 виховується також її дитина від першого шлюбу ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріалами справи підтверджено належне виховання сина матірю і виконання нею материнських обовязків.

Вплив події повязаної з зміною місця проживання дитини, розлучення з матір'ю мав негативний вплив на дитину, що зафіксовано в амбулаторній медичній картці дитини, де 12.05.2015року в 9-30год. на прийомі у лікаря дівчинка плаче, просить батька поїхати додому,а з урахуванням того, що її звичним середовищем перебування до 10.05.2015року було проживання з матір'ю, то суд вважає, що дівчинка у віці 2 років 4 місяців сумувала саме за матір'ю. Прохання дитини було проігноровано батьком дитини, він продовжував перебувати з нею в лікарняному закладі; в 10-30год відвідав лікаря-окуліста і в подальшому і ще двох лікарів.

Щодо доводів представника позивача ОСОБА_1 про нехтування ОСОБА_2 обовязку нагляду за іншим станом здоровя дочки, що мало наслідком відшукання 12.05.2015року у неї лікарем закладеності носа тривалістю протягом тижня, то слід відмітити, що така тривалість лікарем могла бути установлена лише з слів батька, який був на прийомі у лікаря, але сам батько ОСОБА_1 про стан дочки обєктивно мав відомості лише з часу її перебування з ним, тобто з 10.05.2015року. Необєктивну інформацію позивач ОСОБА_1 надає лікарю і судовому експерту вказуючи на нанесення 09.05.2015року ОСОБА_2 руками ударів по голові доньки ( головою дитини об ліжко), оскільки він особисто не був присутнім при події, що мала місце 09.05.2015року і в судовому засіданні підтвердив, що не був очевидцем механізму спричинення тілесних ушкоджень.

Висновок про психологічне дослідження малолітньої дитини сторін має однобічний, ініціативний характер, яке проведене позивачем ОСОБА_1 без участі у ньому матері дитини з наданням спеціалісту викривленої та не провіреної, не підтвердженої інформації про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння в присутності дитини та нанесення їй тілесних ушкоджень. Виходячи з інтересів дитини таке дослідження мало відбутися за участю обох батьків, у разі виявлення прихильності дитини до одного з батьків і неприйняття іншого, психолог мав надати рекомендації обом батькам стосовно налагодженню нормальних відносин з дитиною і лише за таких умов цей доказ міг бути прийнятий судом.

Судом також не прийнято як доказ аудіо запис відтворений на цифровому носії та виконаний позивачем, який він проводив за допомогою мобільного телефону з інформацією розмови 09.05.2015 року з відповідачем, яка має приватний характер, оскільки доказ отриманий з порушенням порядку, встановленого законом, бо не містить відомостей про попередження співрозмовника про фіксацію розмови технічними записами та відповідачка в судовому засіданні не надала згоди на розкриття таємниці телефонної розмови.

В органі опіки та піклування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постановлена на облік у звязку з інформацією про розпочату компетентним органом перевірку застосування до дитини можливого фізичного насилля, що має наслідком контроль за місцем її проживання і гарантією недопущення в майбутньому протиправних дій стосовно неї.

Таким чином, судом не встановлено наявності виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю. Стосунки матері і дитини розпочалися з дня її народження і тривали 2 роки 4 місяці, відповідачка є життєво зрілою особою, створила родини, де малолітня дитина отримувала потрібну увагу та догляд і тому місце проживання дитини має бути визначено з матірю.

Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради, який приймав учать у розгляді справи, вважає, що вирішення спору щодо місця проживання дитини як з позивачем так із відповідачем може мати місце, про що надав відповідний висновок, але в судовому засіданні акцентував увагу, що перебування дитини у батька мало бути тимчасовим, до зясування причетності матері дитини до можливого фізичного насилля відносно дитини, але не мала бути наслідком постановка ним питання про місце проживання малолітньої дитини з ним.

Судом не вислуховувалась думка дитини щодо вирішення судового спору через вік дитини.

Згідно зі статтею 367 ч.1 п.5 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212 -215, 367 ч.1 п.5 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини і повернення, визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_1 малолітню дитину доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 і передати матері дитини - ОСОБА_2.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з матірю - ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд протягом десяти днів з часу його проголошення, але в частині відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, підлягає негайному виконанню.

Суддя: О.Є.Старжинська