Справа № 487/532/15-ц
Провадження № 2/487/921/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожині В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

22. 01. 2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на сьогоднішній день має перешкоди у здійсненні права продажу предмета іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, оскільки ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ на предмет іпотеки накладено арешт.

До судового засідання представник позивача не зявився, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, шляхом подання оголошення в газету «Рідне Прибужжя», редакції № 38 від 17 вересня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Справу розглянуто відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №NKIPG104040041. Відповідно до умов договору, банк зобовязувався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52965.00 (Долар США)строком до 20.08.2037 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 21.08.2007 року. Згідно цього договору, ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 46,3 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.05.2012 було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 46,3 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло право самостійно реалізувати предмет застави шляхом його продажу шляхом укладання договору купівлі-продажу з третьою особою покупцем та відповідно приймає заходи по реалізації даного предмета іпотеки.

Проте, на сьогоднішній день ПАТ КБ «ПриватБанк» має перешкоди у здійсненні права продажу предмета іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, оскільки ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ 22.10.2010р. було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, та оголошено заборону на його відчуження, зокрема, на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 46,3 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Отже, накласти арешт на предмет іпотеки державний виконавець мав би право лише для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору №NKIPG104040041 від 21.08.2007 року, забезпечених іпотекою.

Таким чином, ОСОБА_2 ВДВС ММУЮ арешт було накладено для задоволення вимог, не забезпечених іпотекою.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернене у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В даному випадку, право на заставу у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 21.08.2007 року, в той час як арешти накладалися ВДВС у 2009р. та у 2012р., тобто пізніше, ніж спірне майно було передано в іпотеку банку. Заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вимогою, забезпеченою заставою, складає 54 931,13 дол. США, що значно перевищує вартість предмета іпотеки, яка на дату укладання договору складала 249 975 грн.

Отже відділ державної виконавчої служби не мав правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, який не є заставодержателем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений ОСОБА_2 відділом виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на підставі постанови від 22.10.2010р. на предмет іпотеки а саме: квартиру загальною площею 46,3 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІН:НОМЕР_1).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г. Разумовська