23 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Верховинської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Верховинської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом від 25 серпня 2014 року № 80 його звільнено з посади ургентного лікаря акушера-гінеколога та лікаря УЗД Верховинської ЦРЛ за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул. Вказував, що 25 серпня 2014 року з 9 год. приступив до ургентного чергування та постійно перебував на території лікарні. За весь час відлучався лише на деякий час до аптеки, оскільки у нього піднявся артеріальний тиск, а з 12 год. до 12 год. 30 хв. на обідню перерву. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки прогулу він не вчиняв. Крім того зазначав, що 25 серпня 2014 року не працював як лікар УЗД. Враховуючи викладене позивач просив скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.
Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Верховинської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Скасовано наказ головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 3 вересня 2014 року № 80 про звільнення ОСОБА_4 за прогул 25 серпня 2014 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України з посади 0,5 ставки ургентного акушера-гінеколога та 0,5 ставки лікаря УЗД Верховинської ЦРЛ з 3 вересня 2014 року. Поновлено

ОСОБА_4 на посаді 0,5 ставки ургентного акушера-гінеколога та 0,5 ставки лікаря УЗЛ Верховинської ЦРЛ з 3 вересня 2014 року. Стягнуто з Верховинської ЦРЛ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11 980 грн 10 коп., з вирахуванням із зазначеної суми обов'язкових платежів та внесків, з 3 вересня 2014 року по 24 грудня 2014 року. В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині поновлення на роботі допущеного до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року в частині скасування наказу головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 3 вересня 2014 року № 80 про звільнення ОСОБА_4 з посади 0,5 ставки ургентного акушера-гінеколога за п. 4 ст. 40 КЗпП України та в частині поновлення на роботі на 0,5 ставки на посаді ургентного акушер-гінеколога скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено розмір середнього заробітку до

5 019 грн 57 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у Верховинській ЦРЛ не організовано належний облік явки працівників на роботу та закінчення роботи, у табелі обліку робочого часу відмічено про присутність ОСОБА_4 25 серпня 2014 року з 9 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв. і цей робочий час йому оплачено, крім того свідки пояснили, що бачили ОСОБА_4 на території Верховинської ЦРЛ.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 правильно звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки 25 серпня 2014 року ОСОБА_4 був відсутній на роботі більше трьох годин без поважних причин, а тому адміністрацією Верховинської ЦРЛ при виборі дисциплінарного стягнення було враховано тяжкість проступку, а саме, вчинення прогулу в неробочий день, коли у пологовому та гінекологічному відділеннях відсутні інші лікарі та завідуючий відділенням, і черговий ургентний лікар є основним відповідальним лікарем з наданням ургентної чи екстреної медичної допомоги, тому відсутність чергового лікаря створила загрозу ненадання вчасно невідкладної допомоги вагітним, породіллям чи хворим жінкам.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу головного лікаря Верховинської ЦРЛ від 3 вересня 2014 року № 80 про звільнення ОСОБА_4 з посади 0,5 ставки ургентного акушера-гінеколога за п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлення на роботі на 0,5 ставки на посаді ургентного акушер-гінеколога.

Наведенні у касаційній скарзі доводи стосуються переоцінки доказів, наданих сторонами, та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскарженого судового рішення, а тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого

2015 рок в справі за позовом ОСОБА_4 до Верховинської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко