№ 207/2831/15-ц
№ 2/207/1283/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Дніпродзержинськ

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка в позовній заяві зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2005 року. Шлюб зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 500. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружні відносини з відповідачем припинені, вони не мешкають разом. Причинами розпаду сім'ї стали: несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя.

Відновлювати подружні відносини з відповідачем позивачка не збирається. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і шлюб необхідно розірвати.

Спору щодо розподілу майна сторони поки що не мають.

Окрім того, позивачка просить визначити місце проживання дитини разом з нею, мотивуючи це тим, що вона працює, має постійний заробіток, проживає у будинку свої бабусі, постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивачки та обставини, якими вони обґрунтовані визнав у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 30 липня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 500. Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружні відносини з відповідачем припинені, сторони не мешкають разом. Причинами розпаду сім'ї стали: несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя.

Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновити її неможливо. Спору про розподіл майна сторони на даний час не мають.

Донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою з місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 10) яка виховує та піклується про дитину, створила для дитини належні соціально-побутові умови проживання, слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, що бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Статтею 31 ЦПК України передбачено, що відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо щодо місця проживання дитини суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року проголошує, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Окрім того, суд приходить до висновку, що оскільки малолітня ОСОБА_3, 23 листопада 2007 проживає із матір'ю за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Балакірєва, 97, відповідач не заперечує проти того, щоб вона і надалі проживала з нею, судом не встановлено наявності виключних обставин, які викликали б необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, ч.4 ст.174, ч.2 ст.197, ст. 213,214,215,294 ЦПК України, ст. ст.110,112, 141, 157, 160-161 Сімейного кодексу України, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 30 липня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 500 розірвати.

Визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Балакірєва, 97.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Юрченко