Справа № 307/4098/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.,

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 подала до Тячівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 16.08.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей немає, однак подружні відносини припинені між ними починаючи з січня 2014 року.

Причиною припинення сімейних відносин стала різниця в характерах, діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, нехтування відповідачем сімейними цінностями, постійні сварки.

Вважає, що збереження даного шлюбу є неможливим, а тому просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та відновити її дошлюбне прізвище «ОСОБА_2».

Рішенням Тячівського районного суду від 10.03.2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на дане рішення в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування всіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2013 року відділом РАЦС по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що зроблено актовий запис №331 (а.с.6).

Також з матеріалів справи вбачається, що наразі позивачка ОСОБА_2 проживає окремо від відповідача в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що сім'я розпалася і її не можна зберегти.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом було допущено неповне з'ясування всіх обставин справи.

Зокрема статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 112 СК України (на які послався суд першої інстанції) суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Однак судом не враховано, що позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбних відносин, і її право на припинення шлюбу гарантоване ст. 65 СК України.

Також слід врахувати, що наразі сторони проживають окремо, з моменту подачі позову й по даний час пройшло більше півроку і за цей період позивачка не змінила свого відношення щодо можливості збереження шлюбу. Натомість відповідач, який належним чином повідомлявся судом першої інстанції про розгляд даної цивільної справи, жодного разу в судові засідання (як суду першої так і апеляційної інстанції) не з'являвся, жодного заперечення по позову не подавав, що свідчить про відсутність у нього якоїсь зацікавленості стосовно збереження шлюбу.

Колегія суддів вважає, що вищезазначені обставини свідчать про те, що шлюбні відносини між сторонами вже тривалий час фактично припинені, такий шлюб носить лише формальний характер і не може бути збережений, а відтак позов підлягає задоволенню.

За таких обставин. рішення суду першої інстанції, згідно п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної краги на загальну суму 365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 56, 110-113 СК України, ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2015 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №331 - розірвати.

Відновити ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - «ОСОБА_2».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді