УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,Колодійчука В.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним розділу 6 кредитного договору, укладеного 04 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач у справі.

ОСОБА_6 позовні вимоги обґрунтував тим, що розділом 6 вказаного вище кредитного договору передбачено, що в разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз O.A. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними в даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Позивач вважає розділ 6 кредитного договору таким, що суперечить чинному законодавству, а саме, між сторонами не існувало спору на моменти укладання третейської угоди, третейська угода укладена без додержання встановлення форми до неї, не відповідає правилам ст. 628 ЦК України, при підписанні кредитного договору при наявності третейського застереження, позивачу не надано Регламенту постійно діючого третейського суду, не роз'яснено зміст угоди, тощо. Отже, відповідачем не виконано вимоги Закону України «Про третейські суди», у зв'язку з чим порушено права позивача та вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» позовні вимоги не визнало у зв'язку з їх безпідставністю, крім того, просило суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, передбачені п. 4 ст. 267 ЦК України, та відмовити в позові (а. с. 56).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним розділ 6 кредитного договору, укладеного 04 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено що, 04 квітня 2008 року між ОСОБА_6 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в подальшому назву змінено на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав у користування ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 тис. доларів США. Кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом визначено 03 квітня 2015 року.

Пунктом 6.1. кредитного договору встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Пунктом 6.2. договору передбачено: «У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаній у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи відповідача у справі щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності (договір укладено 04 квітня 2008 року, а позов подано 05 червня 2014 року), однак ухвалив рішення про відмову в позові у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. При цьому, районний суд виходив з того, що: з боку позивача не доведено факту недодержання в момент вчинення кредитного договору його сторонами вимог, що встановлені ст. 203 ЦК України; доводи позивача, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, є безпідставними оскільки волевиявлення учасників договору було вільним; Закон України «Про третейські суди» передбачає лише право, а не обов'язок сторін на звернення до третейського суду, крім того, між сторонами договору не існує спору щодо виконання його умов.

Ухвалюючи у справі нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» оспорюваний розділ 6 (п. п. 6.1-6.2) кредитного договору є недійсним оскільки ОСОБА_6 не було обізнано з умовами регламенту третейського суду, третейське застереження в договорі не містить вичерпного кола питань які передаються на третейський розгляд. Оскільки третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, вона має відповідати також встановленим цивільним законодавством вимогам, а саме ст. 203 ЦК України, і наслідки недодержання яких передбачені статтями 215, 216 ЦК України.

Також апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем трирічного строку на звернення до суду з даним позовом, у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами кредитного договору є тривалими і позивач дізнався про порушення його прав не з моменту укладення договору, а з моменту коли виник спір щодо застосування оспорюваного розділу 6 вказаного договору, тобто в момент звернення до суду з даним позовом, а саме 05 червня 2014 року.

Такі висновки апеляційного суду є безпідставними.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

29 листопада 2013 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було задоволено позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 04 квітня 2008 року. Під час розгляду справи в третейському суді ОСОБА_6 не заявлялись заперечення щодо позовних вимог, зустрічні позовні вимоги, клопотання про передачу справи до загального суду, тощо. Вказане рішення третейського суду не оскаржувалося у передбаченому законом порядку та набрало законної сили. На його примусове виконання компетентним судом було видано виконавчий лист, при цьому, ОСОБА_6 не було доведено відсутності підстав для відмови у видачі виконавчого документа.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відтак, неможна погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_6, заявлених у даній справі, оскільки апеляційним судом невірно застосовано ст. 6, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» до спірних правовідносин.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 червня 2012 року, справа за № 6-50цс12, а саме «Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав».

Висновки апеляційного суду про дотримання позивачем трирічного строку на звернення до суду з даним позовом у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами є довготриваючими, також визнати обґрунтованими неможна, оскільки апеляційним судом не спростовано висновків суду першої інстанції, що позивачеві було відомо про наявність в кредитному договорі третейського застереження з моменту укладення такого договору, тобто з 04 квітня 2008 року.

Ці обставини не впливають на обґрунтовані висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в позові саме у зв'язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Виходячи з наведеного, оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду, як це передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2015 року скасувати.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:О.І. Євтушенко В.М. Колодійчук В.І. Мартинюк О.В. Ступак