____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2946/13-ц
Провадження № 2/520/184/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі справу за обєднаними позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договорів дарування удаваними, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності.

Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року дана справа була обєднана із справою №520/9329/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що за договорами дарування від 19 червня 2008 року та 14 липня 2008 року ним було подаровано квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідно. Насправді ж квартири були не подаровані, а були продані за 65000 (шістдесят пять тисяч) та 87000 (вісімдесят сім тисяч) доларів США. Договори купівлі-продажу були навмисно приховані під договори дарування, аби зменшити витрати, повязані із оформленням угод. Продаж квартир був потрібен для того, щоб придбати кращу квартиру з більшою житловою площею. Так 14 липня 2008 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1. Покупцями за даним договором виступив ОСОБА_1 і його колишня дружина - ОСОБА_2, хоча кошти належали йому особисто і остання нічого не вклала у покупку даної квартири. В подальшому, 14 жовтня 2008 року позивачем було подаровано половину вищезазначеної квартири своїй колишній дружині. Внаслідок того, що цей договір дарування був укладений на підставі удаваних правочинів, на думку позивача, він є недійсним.

Виходячи із вищенаведеного, позивач просив визнати удаваними договори дарування від 19 червня 2008 року та 14 липня 2008 року, визнати договір купівлі-продажу від 14 липня 2008 року частково недійсним та визнати недійсним договір дарування він 14 жовтня 2008 року.

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги щодо розподілу майна подружжя тим, що на час знаходження із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль марки OPEL модель OMEGA 1990 року випуску, який є спільною сумісною власністю, а тому на її користь підлягає стягнення половини вартості вищевказаного автомобіля. Крім того, ОСОБА_2О сплатила борг за комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень та просила стягнути 2500 (дві тисячі пятсот) гривень із ОСОБА_1О на її користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення позову внаслідок його недоведеності та відсутності законодавчого обґрунтування. Відповідач у своїх запереченнях проти позову посилається на той факт, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти подружжя, а тому у позові ОСОБА_1 необхідно відмовити. Свій позов ОСОБА_2 та її представник просили задовольнити із врахуванням уточнень.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та заперечував проти їх задоволення, при цьому пояснив суду, що його довіритель не є родичкою позивача чи відповідача та заплатила 87000 (вісімдесят сім тисяч) доларів США за переоформлення квартири на неї.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника, відповідача ОСОБА_2 та її представника, представника відповідача ОСОБА_4 суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, із наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2008 року ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

14 липня 2008 року ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Проте під час судового розгляду встановлено, що з метою зменшення витрат на оформлення правочинів насправді мало місце укладення договорів купівлі-продажу, а не договорів дарування. Від так вищевказані договори дарування є удаваними правочинами. При цьому судом зясовано, що дарувальник ОСОБА_1 та обдаровані ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не є родичами чи членами однієї сімї, а тому у ОСОБА_1 був відсутній будь-який мотив дарувати квартири невідомим особам без отримання винагороди.

У відповідності до пояснень представника ОСОБА_4, остання дійсно заплатила ОСОБА_1 87000 (вісімдесят сім тисяч) доларів США за переоформлення квартири на неї. Факт укладення саме договору купівлі-продажу також підтверджується укладенням попереднього договору купівлі-продажу від 04 липня 2008 року.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно роз'яснень викладених в пункті 25Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними" - за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

З Узагальнень судової практики Верховним Судом України від 24.11.2008 р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину та надати відповідне підтвердження.

Судом встановлено, що продажем квартир №30, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Гайдара, будинок 16 та №52, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Академіка Філатова, будинок 92 займалась ОСОБА_2, про це свідчить укладення попереднього договору купівлі-продажу від 04 липня 2008 року.

14 липня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних частках у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбулося за кошти, що належали особисто ОСОБА_1, які були отримані від продажу квартир №30, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Гайдара, будинок 16 та № 52, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Академіка Філатова, будинок 92. Про це також свідчить і те, що придбання квартири по вул. Академіка Корольова відбулося у той самий день коли ОСОБА_1 продав квартиру № 52 та через місяць після продажу квартири № 30.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Внаслідок того, що ОСОБА_2 фактично не була покупцем квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не вкладала будь-яких коштів у купівлі даної квартири договір купівлі-продажу від 14 липня 2008 року є частково недійсним.

Отже, на момент укладенні договору дарування 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 13 жовтня 2008 року ОСОБА_1 був єдиним власником вищевказаної квартири.

Так 13 жовтня 2008 року було укладено договір дарування за яким дарувальник ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання позивача на те, що вищевказаний договір дарування має бути визнаний недійсним внаслідок його укладення на підставі удаваних правочинів не заслуговує на увагу, оскільки визнання правочинів удаваними не встановлює факт недійсності угод, що були укладені на підставі цих удаваних правочинів. А тому в цій частині позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Від так з урахуванням викладеного, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 вказаної квартири, припинивши одночасно право власності ОСОБА_2 на вказану частку.

Стосовно вимог ОСОБА_2 судом встановлено, що 13 серпня 1997 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки OPEL модель OMEGA 1990 року випуску.

У відповідності до звіту про ринкову вартість колісного транспортного засобу №128/4-15 від 24 квітня 2015 року ринкова вартість автомобіля марки OPEL модель OMEGA реєстраційний номер 57323ОА складає: 44 160 (сорок чотири тисячі сто шістдесят) гривень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Внаслідок того, що автомобіль за своєю суттю є неподільною річчю, а сторони не дійшли згоди щодо його вартості, суд визнає право власності на автомобіль марки OPEL модель OMEGA реєстраційний номер 57323ОА за ОСОБА_2 із стягненням з неї компенсації на користь ОСОБА_1 половини ринкової вартості вищевказаного автомобіля.

Крім цього, суд погоджується із доводами ОСОБА_2 про необхідність стягнення з ОСОБА_1 половини боргу із сплати комунальних послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, оскільки за останнім визнано право власності на 1/2 частину квартири.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 235, 368, 717 ЦК України; ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України; ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 19 червня 2008 року, реєстр № 2423 - удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Визнати договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 14 липня 2008 року, реєстр № 3962 - удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу квартири за адресою:м. Одеса, АДРЕСА_6.

Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 14 липня 2008 року, реєстр № 1241 - частково недійсним.

Встановити, що квартира за адресою: АДРЕСА_7 за договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 14 липня 2008 року, реєстр № 1241 була придбана за особисті кошти ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 100 кв.м., в тому числі житловою площею 63,1 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частини квартири АДРЕСА_8, загальною площею 100 кв.м., в тому числі житловою площею 63,1 кв.м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки Opel, модель Omega, 1990 р.в., д.н. 57323ОА, номер кузову WOL000017L1223185 що зареєстрований на імя ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Opel, модель Omega, 1990 р.в., д.н. 57323ОА,номер кузову WOL000017L1223185

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок вартості 1/2 автомобіля марки Opel, модель Omega, 1990 р.в., д.н. 57323ОА, номер кузову WOL000017L1223185 в розмірі 15 412 (пятнадцять тисяч чотириста дванадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 витрат по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовити.

Дане рішення є підставою для реєстрації права власності в органах Державної реєстраційної служби України та органах ДАІ УМВС України в Одеській області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Рева С. В.