У Х В А Л А

12 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства "Про Кредит Банк", треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Дар'я Валеріївна, служба у справах дітей Ленінського району управління Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права власності на Ѕ частину майна та визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року і передачу справи на розгляд до суду касаційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого та 4 грудня 2014 року, 28 січня і 4 лютого 2015 року, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи рішення суду апеляційної інстанції без змін, суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач, як чоловік іпотекодавця ОСОБА_6, дав свою письмову згоду на укладення спірного договору іпотеки, а дітей, які б мали право власності чи користування спірної квартирою, у ній не було.

Крім того, установлено, що малолітня дитина позивача постійно проживала і була зареєстрована за місцем проживання батька - у квартирі АДРЕСА_1.

Також були відсутні підстави для визнання позивачем права власності на частину квартири, яка була набута за час шлюбу, у спорі з ОСОБА_6, оскільки на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке виконано, власником квартири є не його дружина, а інша особа.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що неповнолітня позивач на час укладення спірних договорів іпотеки була зареєстрована в житловому будинку (предметі іпотеки).

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року та 4 лютого 2015 року, що надані заявником як приклади, установлено, що неповнолітні мали право користування квартирами (предметом іпотеки).

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що в будинку (предметі іпотеки) був зареєстрований та проживав малолітній.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що Особа 1 - дочка Особа 2, на момент укладення договору іпотеки проживала та була зареєстрована у спірному житловому будинку, спірний житловий будинок був єдиним та постійним місцем її проживання. Також установлено, що Особа 4 була малолітньою дочкою Особа 1 (матір'ю-одиначкою). Тому, встановивши місце постійного проживання матері малолітньої Особа 4 у спірному нерухомому майні, переданому в іпотеку, суд дійшов помилкового висновку в порушення вимог статті 29 ЦК України про відсутність доказів щодо проживання за цією адресою малолітньої дитини, оскільки за встановлених судом фактичних обставин справи її проживання, а отже, і право на користування житловою площею за цією адресою презюмується, якщо не буде встановлено інше.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства "Про Кредит Банк", треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Дар'я Валеріївна, служба у справах дітей Ленінського району управління Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання права власності на Ѕ частину майна та визнання недійсним договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук