Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2015 Справа №607/11244/15-ц

Тернопільський міськрайоннийсудТернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа товарна біржа «Тернопільська біржа нерухомості» про визнання дійсним договору купівлі продажу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 предявили до суду позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа товарна біржа «Тернопільська біржа нерухомості», про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Обґрунтовують позов тим, що 09 червня 1998 року між позивачами, у тому числі померлим ОСОБА_6, та відповідачами, ОСОБА_7 і померлим ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який зареєстрований на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості», згідно біржового контракту №88 від 09 червня 1998 року. Таким чином, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - Завадьська), ОСОБА_3 стали співвласниками кватири в рівних частинах - по ? частці кожному. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на зазначену частку у квартирі. Спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на зазначену квартиру. Таким чином, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки договір купівлі-продажу був посвідчений на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості», та нотаріально не посвідчений. З цих підстав позивачі просять суд визнати дійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали письмові заяви, згідно з якими позовні вимоги підтримали та просять задоволити, розглянувши справу в їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник третьої особи товарної біржі «Тернопільська біржа нерухомості», будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі згідно з поданими ними письмовими заявами не заперечили проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

09 червня 1998 року між ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості» відповідно до біржового контракту №88 від 09 червня 1998 року, за умовами якого ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7Л (далі - продавець) продали, а ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 (далі - покупець) купили квартиру АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох кімнат, загальною площею 88,5 кв.м., в тому числі житлова площа 59,1 кв.м.

Відповідно до умов п. 4 зазначеного договору продаж цей вчинено за 1930,84 гривень, які продавець отримав від покупця повністю ще до підписання цього договору, про що свідчить відповідний напис на цьому договорі.

Як слідує з Реєстраційних посвідчень, виданих Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 24 червня 1998 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_1 по ? частині за кожним, на праві приватної власності, підстава реєстрації - договір купівлі продажу посвідчений Тернопільською біржею нерухомості від 09 червня 1998 року за реєстровим №88 та записаний в реєстрову книгу за № 9680.

Встановлено, що сторони не оспорюють дійсність укладеного договору купівлі-продажу від 09 червня 1998 року, зареєстрованого на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості» відповідно до біржового контракту №88 від 09 червня 1998 року. Погоджені всі істотні умови договору та здійснено повне його виконання, а саме, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 передали у власність ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3 оплатили ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7Л кошти в розмірі 1930,84 гривень.

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України ''Про товарну біржу'' (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 03 грудня 1996 року (чинній на час укладення спірного договору) нотаріальне посвідчення вимагалося лише для договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин (стаття 227), для договору дарування на суму понад 500 карбованців, договору дарування валютних цінностей на суму понад 50 карбованців і договорів дарування нерухомого майна (стаття 244), договору довічного утримання (стаття 426) та для заповіту (стаття 541). При цьому статтею 47 Цивільного кодексу Української РСР в зазначеній редакції передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Таким чином нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири на момент укладення спірного договору законом не вимагалося.

Однак право власності на придбану квартиру в період дії чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачі не зареєстрували.

Як убачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 жовтня 2014 року №3149/02-31, винесеної державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріально контори ОСОБА_10, 11 квітня 2014 року помер ОСОБА_6. 12 серпня 2014 року на підставі заяв про відмову від прийняття спадщини, яку подали діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3, заведено спадкову справу №548/2014. Дружина померлого ОСОБА_1 прийняла спадщину по факту спільного проживання та реєстрації за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У подальшому в позивача ОСОБА_11 виникла необхідність отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на ? частку квартири АДРЕСА_1, у звязку із чим вона звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, однак постановою №3149/02-31 від 29 жовтня 2014 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 у звязку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на зазначену частку у квартирі, а саме при укладені зазначеного договору-купівлі продажу сторонами не дотримано вимог законодавства в частині його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачів, оскільки вони не можуть оформити у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно, яке набув померлий ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 1998 року.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що договір купівлі-продажу від 09 червня 1998 року, зареєстрований на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості» відповідно до біржового контракту №88 від 09 червня 1998 року, відповідав чинному на час його укладення законодавству, відбулося його повне виконання сторонами, він відповідав справжній волі сторін, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від їх волі, суд вважає за доцільне визнати цей договір дійсним, оскільки це відповідає вимогам ч. 2 ст. 219 ЦК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 219, 334, 657 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 88,5 кв.м., зареєстрований на товарній біржі «Тернопільська біржа нерухомості» відповідно до біржового контракту №88 від 09 червня 1998 року, укладений з однієї сторони ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9, як покупцями та ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, як продавцями дійсним.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя