Справа № 163/1106/15-ц
Провадження № 2-о/163/25/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення заяви

06 травня 2015 року м. Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л., вивчивши заяву психіатра Територіального медичного обєднання Любомльського і Шацького районів ОСОБА_1 про припинення застосування примусового заходу медичного характеру (надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги) ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а :

Психіатр Територіального медичного обєднання Любомльського і Шацького районів ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною заявою, у якій просив припинити застосування примусового заходу медичного характеру (надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вивчивши вказану заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що вона підлягає поверненню з наступних підстав.

Питання припинення амбулаторної психіатричної допомоги врегульовано, зокрема, ст.12 Закону України Про психіатричну допомогу, а припинення застосування примусових заходів медичного характеру ст.19 цього Закону.

Відповідно до положень ст.19 Закону України Про психіатричну допомогу, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

З копії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року вбачається, що в судовому порядку, згідно вимог ст.ст.279-282 ЦПК України, судом вирішувалось питання про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку, а не застосування відносно останнього примусового заходу медичного характеру, про який вказує заявник.

Як слідує з висновку комісії лікарів-психіатрів Територіального медичного обєднання Любомльського і Шацького районів, комісією встановлено наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення амбулаторної примусової психіатричної допомоги щодо ОСОБА_2, в звязку з досягненням достатньої ремісії захворювання, а не про припинення застосування відносно останнього примусового заходу медичного характеру.

Згідно ч.2 ст.279 та ч.3 ст.280 ЦПК України, заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцепроживанням особи, а про припинення госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням психіатричного закладу. У заяві фізичної особи або її законного представника про припинення амбулаторної психіатричної допомоги чи госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку мають бути наведені обставини і докази, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Аналогічне положення прописане у ч.8 ст.12 Закону України Про психіатричну допомогу, яка передбачає, що клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги.

Аналіз викладених норм вказує на те, що законодавець визначив лише двох суб'єктів, які можуть звернутися до суду з заявою про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги та про припинення госпіталізації до психіатричного закладу, що здійснювались у примусовому порядку: 1) особа, якій за рішенням суду надається така психіатрична допомога; 2) законний представник такої особи. Закон України "Про психіатричну допомогу" до законних представників відносить таких осіб (ст. 1) - батьки (усиновителі), опікуни або інші особи, уповноважені законом представляти інтереси осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі здійснювати захист їх прав, свобод і законних інтересів при наданні їм психіатричної допомоги.

Таким чином, вищенаведене дає підстави для висновку, що лікар-психіатр не є законним представником особи, якій за рішенням суду надається психіатрична допомога, а також не має повноважень сам чи від імені такої особи звертатися до суду із заявою про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.121 ЦПК України, заява повертається у випадку, коли її від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Виходячи з вищенаведеного та з огляду на те, що лікар-психіатр, згідно вимог ч.2 ст.279 ЦПК України, не наділений повноваженнями на подання до суду заяви про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому заява психіатра Територіального медичного обєднання Любомльського і Шацького районів ОСОБА_1 про припинення застосування примусового заходу медичного характеру (надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги) ОСОБА_2 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на положення ч.7 ст.12 Закону України Про психіатричну допомогу якою регламентовано, що надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Керуючись п.3 ч.3 ст.121, ч.2 ст.279 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а :

Заяву психіатра Територіального медичного обєднання Любомльського і Шацького районів ОСОБА_1 про припинення застосування примусового заходу медичного характеру (надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги) ОСОБА_2 - повернути заявнику, оскільки останній не має повноважень на ведення справи в суді.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання її копії.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_3