АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6624/15 Справа № 206/2160/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Романюк М.М.
29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про визнання звільнення з роботи незаконним та внесення зміни формулювання причини звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 29 квітня 2015 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилався на те, що він працював у відповідача на посаді стрільця стрілецької команди №2 ВСП "Перший загін воєнізованої охорони" з 22 вересня 2008 року. Наказом №23 від 06 квітня 2015 року його було звільнено за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки воно було проведено з порушенням діючого законодавства у зв'язку з чим просить суд дати належну оцінку діям посадових осіб причетних до його освідчення на стан сп'яніння, визнати недійсним звільнення за ст.40 п.7 КЗпП України та внести зміни в запис, зазначивши про звільнення за власним бажанням.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відповідача відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу №365/ос від 22 вересня 2008 року прийнятий на посаду стрільця стрілецької команди №2 ст.Дніпропетровськ.

Наказом №23/ДСТ від 06 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади стрільця стрілецької команди станції Дніпропетровськ Першого загону воєнізованої охорони залізниці за появу на роботі в нетверезому стані за п.7 ст.40 КЗпП України.

Згідно п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснено в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими змінами), вирішуючи позови щодо поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що факт перебування позивача на робочому місці у нетверезому стані підтверджений належними та допустимими доказами: поясненнями самого позивача про те, що 04 квітня 2015 року під час обіду він випив 200 грам горілки; доповідною запискою від 04 квітня 2015 року про огляд позивача на стан алкогольного сп'яніння; актом про підтвердження стану алкогольного сп'яніння та відмову від проходження додаткового медичного огляду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірного звільнення останнього за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Звільнення позивача проведено без попередньої згоди профспілкової організація, оскільки позивач не є членом профспілкової організації відповідача.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Твердження апелянта з приводу того, що пояснення від 04 квітня 2015 року ним було написано під впливом, у зв'язку з чим він себе обмовив, не може бути прийнято до уваги оскільки, на підтвердження зазначеного ОСОБА_2 не надано жодного доказу.

Щодо ж до твердження апелянта з приводу того, що його освідчення на стан сп'яніння було проведено з порушенням вимог закону, а тому висновок Алкотесту-203 є не правомірним, не може бути прийнято до уваги оскільки, проба за допомогою Алкотест-203 це лише один з доказів перебування позивача у стані сп'яніння. Будь яких доказів того, що позивач 04 квітня 2015 року не перебував на робочому місці у стані алкогольного сп'яніння ним суду не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

І.О.Петренко