Справа № 645/6963/14-ц
Провадження № 2/645/165/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

за участю секретаря судового засідання Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», третя особа: Голова правління Публічного акціонерного товариства «Світло шахтаря» ОСОБА_2 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просив скасувати наказ про звільнення від 23.07.2013 року за № 739/К, скасувати накази: № 312/К від 27.03.2013 року, № 528/К від 27.05.2013 року, № 542/К від 28.05.2013 року, № 545/К від 28.05.2013 року; № 551/К від 29.05.2013 року; № 592/К від 05.06.2013 року, № 601/К від 10.06.2013 року, поновити його на роботі, стягнути з підприємства відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.07.2013 року по час ухвалення рішення (про що зазначено в уточненій позовній заяві), на відшкодування моральної шкоди стягнути 100 000 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що наказом від 04.06.2004 року за № 545 він був прийнятий на роботу електрогазозварювальником на напівавтоматичних машинах в цеху зварних конструкцій підприємства відповідача. Наказом від 23.07.2013 року за № 739/К його звільнили на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причини обовязків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства. Вважав звільнення незаконним, виходячи з наступного. До 2010 року претензій до нього з боку адміністрації підприємства ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» не було. Проте, з часом він зрозумів, що для проведення зварних робіт зварникам надаються низькоякісні матеріали, та адміністрація підприємства вимагає якісне виконання зварювальних робіт на неякісному матеріалі. Позивач виступив з критикою на конференції трудового колективу заводу «Світло Шахтаря», після чого став зазнавати примусу з боку адміністрації підприємства, яке виразилося в різкому зменшенні його заробітної плати. За захистом своїх прав він звернувся до заводської Профспілки працівників вугільної промисловості. Але ніяких дій на його захист з боку профкому не послідувало. 14.03.2011 року ОСОБА_1 з його робочого місця, де він працював з 2005 року, був переведений на самостійну роботу під керуванням старшого майстра Цеху зварних конструкцій ОСОБА_3 На його прохання, які викладені у зверненнях до адміністрації підприємства надати технічну документацію, розцінки на окремі види робіт, а також нарахування його профвнесків до ХОПСП УМРП «Праця» були проігноровані адміністрацією підприємства. Приховування від робочих технічної документації перешкоджало виготовленню якісної горнорудної продукції заводу «Світло Шахтаря». Небажання керівництва підприємства організовувати роботу належним чином призвело до ворожнечої атмосфери у трудовому колективі, простоям. Вважав, що керівництво ПАТ «Світло Шахтаря» зайняло позицію, яка суперечить Закону України «Про професійні союзи, їх правах та гарантіях діяльності» та навмисно здійснило умови, які утруднюють роботу електрогазозварювальника. 27.03.2013 року був виданий наказ № 312/к щодо винесення йому догани, з яким позивач був не згодний. ОСОБА_1 22.04.2013 року звернувся до КТС, та у звязку з відсутністю будь якої реакції на його звернення він звернувся 11.06.2013 року до голови правління ОСОБА_4 про зняття з нього догани за наказам № 312/К від 27.03.2013 року, № 233 від 18.04.2013 року, № 264 від 29.04.2013 року, а також звертався до Голови Правління щодо порушень з боку забезпечення безпечних умов праці. Позивач також зазначав, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та його звільнення проводилось без узгодження з профспілковою організацією, в лавах якої він перебував з 2011 року. Притягнення до дисциплінарної відповідальності та своє звільнення позивач повязує з упередженим ставленням до нього як представника профспілкової організації ХОПСП УМРП «Праця», його критичними виступами на конференції трудового колективу та зверненнями з приводу невиконання відповідачем вимог щодо створення безпечних умов праці, не ознайомлення з розцінками та ненадання технічної документації відповідачем. Також ОСОБА_1 зазначав, що йому було спричинено моральну шкоду, оскільки після звільнення він був позбавлений можливості утримувати свою родину, дітей.

В судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені вище, та зазначаючи, що звільнення ОСОБА_1 сталося через упереджене ставлення до нього з боку керівництва підприємства відповідача, оскільки позивач критикував діяльність адміністрації.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнала, надала суду письмові заперечення на позов та пояснила, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача здійснювалось з дотриманням вимог чинного законодавства, позивач не є членом діючої на підприємстві відповідача первинної профспілкової організації, тому його звільнення відбувалось без звернення до первинної профспілкової організації, належність позивача до будь-якої іншої профспілки, що не має статусу первинної на підприємстві відповідача, не впливає на обов'язок щодо отримання згоди виборного органу такої профспілкової організації при звільненні позивача. Також ОСОБА_7 заявила про пропуск позивачем строку для предявлення позову.

Третя особа голова правління Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з огляду на додержання відповідачем норм чинного законодавства України та відсутність підстав для скасування наказів, та, враховуючи неможливість особистої участі в судових засіданнях, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та його представників, представника підприємства відповідача, свідків, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Так, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказів № 312/К від 27.03.2013 року, № 528/К від 27.05.2013 року, наказ № 542/К від 28.05.2013 року, № 545/К від 28.05.2013 року; № 551/К від 29.05.2013 року; № 592/К від 05.06.2013 року, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

04.06.2004 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у Відкрите акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», яке перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», в якості електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4-го розряду в цех зварювальних конструкцій, наказ № 545 від 04.06.2004 року (т.1 а.с.158-159, т.2 а.с.137).

07.12.2005 року позивачу було встановлено 5 розряд електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах цеху зварювальних конструкцій (далі ЦЗК) згідно наказу № 608 від 14.12.2005 року.

Наказом по цеху зварювальних конструкцій ПАТ «Світло Шахтаря» від 14.03.2011 року № 17 позивача було виключено із бригади та забезпечено самостійною роботою електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах в ЦЗК.

Наказом № 739/к від 23.07.2013 року позивача звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства (т. 1 а.с. 278-280).

За приписами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

ОСОБА_1 безпосередніх трудових обов'язків (робіт), які виконує робітник за своєю спеціальністю, кваліфікацією визначається тарифно-кваліфікаційними довідниками робіт та професій робітників, що співвідноситься з п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача.

За приписами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

Відповідно до ст.ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Тобто до положень, закріплених у ст. 142 КЗпП України, внутрішній трудовий розпорядок на підприємствах, установах, організаціях визначається: 1) правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) статутами та положеннями про дисципліну. Правила внутрішнього трудового розпорядку затверджуються трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у виді догани (ст. 147 КЗпП України).

Згідно п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства відповідача (т. 1 а.с.166-170), на працівників заводу (у тому числі позивача) покладені наступні обов'язки: виконувати обумовлену в трудовому договорі роботу з дотриманням Правил внутрішнього трудового розпорядку; використовувати весь робочий час для продуктивної праці; своєчасно та точно виконувати розпорядження керівництва заводу; своєчасно та ретельно виконувати роботи за нарядами та завданнями, нормовані виробничі завдання; дотримуватись технологічної дисципліни, не допускати браку в роботі та покращувати якість продукції; строго дотримуватись вимог з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони, передбачені відповідними правилами та інструкціями; користуватись наданими спецодягом, спецвзуттям, захисними пристосуваннями та інші.

Судовим розглядом встановлено, що позивача було ознайомлено з колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача, про що свідчить його власний підпис в наказі № 545 від 04.06.2004 року. При прийомі на роботу з позивачем був проведений ввідний інструктаж з техніки безпеки, протипожежного мінімуму та інші необхідні інструктажі, про що свідчать підписи відповідальних працівників відповідача на зворотній стороні наказу № 545 від 04.06.2004 року (т. 1 а.с. 158-159, т.2 а.с.137).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, попереджені про кримінальну відповідальність, підтвердили наявність на підприємстві відповідача колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, їх обізнаність з їх змістом, та можливість в будь-який час з ними додатково ознайомитись у встановленому місці.

Під час дії трудового договору з позивачем проводились обов'язкові періодичні та позапланові інструктажі з охорони праці, за результатами яких його було ознайомлено з Інструкцією з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників при ручній зварці, на автоматичних та напівавтоматичних машинах, про що свідчать підписи позивача у відповідних журналах (т.1 а.с. 189-195). Періодичне та позапланове проведення інструктажів по охороні праці та техніці безпеки, обізнаність позивача та інших працівників ЦЗК з Інструкцією з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників при ручній зварці, на автоматичних та напівавтоматичних машинах електрозварювальників, підтверджується поясненнями допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які пояснили, що з вимогами Інструкції вони знайомляться періодично, раз в квартал, та позапланово, після нещасного випадку на виробництві, під розпис у відповідному журналі, щоденно на пятихвилинці про необхідність дотримуватись вимог правил охорони праці та техніки безпеки, із застосуванням індивідуальних засобів захисту їх повідомляє майстер ОСОБА_3, який проводить інструктаж під особистий розпис в журналі реєстрації видачі змінно-добового завдання по ЦЗК.

ОСОБА_3, під час допиту в якості свідка, пояснив, що ним, як майстром ЦЗК, проводяться з робітниками ввіреної йому ланки ЦЗК інструктажі з охорони праці та техніки безпеки щоденно, до надання робітникам змінно-добового завдання, та періодичні та позапланові інструктажі з охорони праці, з ознайомленням в числі інших і з Інструкцією з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників при ручній зварці, на автоматичних та напівавтоматичних машинах.

Наказом № 312/к від 27.03.2013 року ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» за порушення п.2.8. Інструкції з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників при ручній зварці, на автоматичних та напівавтоматичних машинах, в чинній, на дату вчинення дисциплінарного проступку, редакції, в частині здійснення робіт без вентиляції, позивачу оголошено догану та позбавлено премії за березень 2013 року на 50%. Підставою для видання вказаного наказу став рапорт старшого майстра ЦЗК Департаменту управління виробництвом ОСОБА_3 від 22.03.2013 року про доповідь керівництву по факту порушення вимог техніки безпеки при виробництві робіт ОСОБА_1 та неодноразовість порушення ним цих вимог. Про ознайомлення позивача з вимогами Інструкції з охорони праці № Э-3 свідчить підпис позивача в журналах інструктажів з охорони праці під час чергового проведення інструктажів за відповідний період та не спростовано позивачем. В пояснювальній записці свою провину в дисциплінарному правопорушенні позивач не визнав, вбачаючи упереджене ставлення до нього з боку керівництва. З даним наказом позивач був ознайомлений 29.03.2013 року, про що свідчить його власний підпис на зворотній стороні наказу. Крім того, наказом № 528/к від 27.05.2013 року позивачеві було оголошено догану та позбавлено 25% премії за порушення маршрутної карти з виготовлення риштаку СП251.14/205.21.01.000, в частині невиконання вимоги кріпити вузол на кантувачі чотирма прижимами при проведенні зварки риштаків. Дане дисциплінарне правопорушення було виявлено під час перевірки дотримання правил техніки безпеки підлеглими працівниками старшим майстром ЦЗК Департаменту управління виробництвом ОСОБА_3, до кола обов'язків якого за приписами його посадової інструкції відноситься догляд за виконанням підлеглими правил охорони праці та техніки безпеки. За даним фактом надати письмові пояснення позивач відмовився, про що складено акт від 14.05.2013 року. Від ознайомлення під розпис з вказаним наказом позивач відмовився, про що було складено акт від 29.05.2013 року в присутності 3-х осіб - працівників ПАТ «Світло Шахтаря».

Наказом № 542/к від 28.05.2013 року ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено 25% премії за травень 2013 року за порушення Інструкції з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників на автоматичних та напівавтоматичних машинах (п.2.1.) в частині невикористання в роботі робочого одягу, виявлене старшим майстром ЦЗК ОСОБА_3, згідно рапорту від 15.05.2013 року. Дана вимога відноситься до кола трудових обов'язків позивача в сфері безпечного проведення робіт згідно п.3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача. Спецодяг та спецвзуття були отримані позивачем в лютому 2013 року, що підтверджується власним підписом позивача в його особовій карточці. Про відмову позивача використати спецодяг складено акт від 15.05.2013 року. По даному факту позивачу запропоновано надати пояснення, від чого останній відмовився. Ознайомитись з наказом по даному факту позивач відмовився, про що було складено акт від 30.05.2013 року.

Наказом від 28.05.2013 року № 545/к ОСОБА_1 оголошено догану та позбавлено 25% премії за травень 2013 року за відмову ставити клейма на виготовлену продукцію, чим допущено порушення Загальних технічних вимог до виготовлення виробів вугільного машинобудування (п.11.5.5.). Про факт порушення ОСОБА_1 вимог технічної документації підприємство відповідача повідомлено рапортом старшого майстра ЦЗК ОСОБА_3 14.05.2013 року. Позивачу запропоновано надати пояснення з даного приводу в присутності керівництва цеху, від чого він відмовився, що підтверджується актом від 14.05.2013 року. Ознайомитись з наказом по даному факту позивач відмовився, про що було складено акт від 30.05.2013 року.

Наказом № 551/к від 29.05.2013 року позивачу оголошено догану та позбавлено 25% премії за травень 2013 року за відмову в отриманні змінно-добового завдання 15.05.2013 року та невиконання робіт впродовж часу з 7-00 год. до 12-00 год., що привело до простою виробництва на ввіреній ділянці з 07-00 год. до 12-00 год. Даний факт зафіксовано в рапорті старшого майстра ЦЗК ОСОБА_3 від 15.05.2013 року. Про відмову у своєчасному отриманні змінного завдання складено акт від 15.05.2013 року. Позивачеві запропоновано надати пояснення з даного приводу в присутності керівництва цеху, але останній відмовився, що підтверджується актом від 15.05.2013 року. За даним фактом було видано наказ № 551/к від 29.05.2013 року, ознайомитись з яким позивач відмовився, про що був складений акт від 31.05.2013 року.

Наказом № 592/к від 05.06.2013 року позивачу оголошено догану за відмову 30.05.2013 року в отриманні змінно-добового завдання, що є порушенням вимог безпеки під час роботи згідно п.3.1. Інструкції по охороні праці № Э-3 для електрозварювальників на автоматичних та напівавтоматичних машинах та Корегуючих заходів з охорони праці. Підставою для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності став рапорт майстра ЦЗК ОСОБА_16 від 30.05.2013 року про доповідь керівництву цеху про відмову ОСОБА_1 ставити підпис в журналі змінно-добового завдання, про виконання останнім операцій по зварюванню риштака без відповідного дозволу на початок роботи. По даному факту ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення, від чого позивач відмовився. З цих підстав складено акт від 30.05.2013 року. 07.06.2013 року ОСОБА_1 запропоновано ознайомитись з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, від чого він відмовився.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний зі своїми обовязками, колективним договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Інструкцією з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників при ручній зварці, на автоматичних та напівавтоматичних машинах, що підтверджується власноручними підписами позивача в наказі № 545 від 04.06.2004 року та журналах інструктажів з охорони праці (т. 1 а.с. 158-159, т.2 а.с.137, т.1 а.с. 189-195).

Посадовою інструкцією старшого майстра цеху зварювальних конструкцій ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» передбачено обов'язок, як керівника середньої ланки, встановлювати виробничі завдання робітникам (п.3.3. Посадової інструкції старшого майстра), слідкувати за виконанням підлеглими робітниками правил охорони праці та техніки безпеки (п.2.10. Посадової інструкції старшого майстра). Таким чином, майстри ОСОБА_3, ОСОБА_16 при виявленні фактів невиконання трудових обовязків, правил охорони праці позивачем та складанні рапортів про них діяли в межах наданих їм посадовою інструкцією повноважень.

Твердження позивача про те, що зміст наказів про дисциплінарні стягнення № 312/К від 27.03.2013 року; № 528/К від 27.05.2013 року, наказу № 542/К від 28.05.2013 року; № 545/К від 28.05.2013 року, № 551/К від 29.05.2013 року; № 592/К від 05.06.2013 року стали йому відомими поза межами передбачених строків для ознайомлення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються актами та допитаними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_17

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти переслідування позивача з боку відповідача та не встановлено причинно-наслідковий звязок між критичними зауваженнями з боку позивача та його звільненням. Тобто вимоги позивача є в цій частині необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Що стосується наказу № 601/К від 10.06.2013 року та наказу № 739/К від 23.07.2013 року, то вони підтягають скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так наказом № 601/К від 10.06.2013 року ОСОБА_1 оголошено догану за відмову отримати змінно-добове завдання 04.06.2013 року, без розпису в журналі реєстрації видачі змінно-добових завдань, що є порушенням п.3.1. Інструкції з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників на автоматичних та напівавтоматичних машинах та Корегуючих заходів з охорони праці, то даний Наказ підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

В матеріалах справи міститься Наказ від 05.06.2013 року № 647/К, відповідно до якого Голова Правління ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» ОСОБА_4 знаходився в черговій відпустці з 06.06.2013 року по 18.07.2013 року. Наказом від 10.06.2013 року № 601/К ОСОБА_1 оголошено догану за чергову відмову отримати змінно-добове завдання 04.06.2013 року, без розпису в журналі реєстрації видачі змінно-добових завдань, що є порушенням п.3.1. Інструкції з охорони праці № Э-3 для електрозварювальників на автоматичних та напівавтоматичних машинах та Корегуючих заходів з охорони праці. При цьому наданий наказ № 601/К від 10.06.2013 року підписаний Головою Правління ОСОБА_4. Тобто, Голова Правління, перебуваючи у відпустці, підписував наказ про накладення дисциплінарного стягнення, але в судовому засіданні не надано даних про те, що дана відпустка Голови Правління ОСОБА_4 була перервана.

Крім того, суду надана довідка від 05.06.2015 року за № 1346 за підписом менеджеру по персоналу ОСОБА_18 ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря», відповідно до якої Голова Правління ОСОБА_4 знаходився у відпустці з 06.06.2013 року по 18.07.2013 року.

23.07.2013 року наказом № 739/К ОСОБА_1 звільнено з ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» з підстав, передбачених п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства.

Звільнення працівника за систематичне невиконання або неналежне виконання трудових обовязків можливе при порушенні працівником лише трудових обовязків, встановлених низкою загальних і спеціальних нормативно правових актів та невиконання або неналежне виконання має бути систематичним. При цьому систематичне порушення трудової дисципліни це порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував її знову.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 23.07.2013 року стало систематичне порушення позивачем покладених на нього трудових обов'язків, що було зумовлено його відмовою від отримання індивідуального змінно-добового завдання, без будь-яких пояснень.

В матеріалах справи (том 1 а.с. 281) міститься доповідна записка Керівника Департаменту управління персоналом ОСОБА_19, датована 19.07.2013 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 05.06.2013 року відмовився розписуватись в журналі видачі змінного завдання та приступити до роботи, про що складено акт від 05.06.2013 року. Матеріали особової справи ОСОБА_1 свідчать про систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Тобто, місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати з дня виявлення проступку, при цьому днем виявлення проступку, з якого починається сплив місячного строку, вважається день, коли керівнику стало відомо про вчинений проступок.

Згідно доповідної записки від 19.07.2015 року за підписом Департаменту управління персоналом ОСОБА_19, остання повідомила голові правління про те, що ОСОБА_1 05.06.2015 року відмовився розписуватися в журналі видачі змінного завдання та приступити до роботи.

Дисциплінарне стягнення може бути застосовано не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Під днем виявлення проступку слід розуміти час, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про порушення працівника.

Таке положення закріплено у Колективному договорі підприємства за 2011 рік (том 1 а.с.170) п. 7.6 дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо після вчинення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Суду представлена також довідка ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря», відповідно до якої Голова Правління під час відпустки нікому не делегував право звільнення працівників за ініціативою адміністрації.

Як відомо Голова Правління ОСОБА_4 перебував у відпустці на період більше 14 календарних днів (з 06.06.2013 року по 18.07.2013 року), та протягом цього часу підприємство функціонувало, продовжуючи здійснювати відповідну діяльність. Відсутність в наказі такого розпорядження є порушенням вимог чинного трудового законодавства України, а також Статуту підприємства, та даний факт не повинен порушувати права громадян України працівників підприємства на працю, передбачені Конституцією України.

Крім того, відповідно до Статуту ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря», який міститься в дослідженій судом справі № 645/7750/13-ц, провадження № 2/645/1499/14 (суддя Іващенко С.О.) п. 19.8 у разі тимчасової відсутності Голови Правління на період відпустки, відрядження, хвороби на період до 14 календарних днів, включно, його обовязки виконує один із членів правління обраний за рішенням Правління. У разі тимчасової відсутності Голови Правління на період відпустки, відрядження, хвороби на період більше 14 календарних днів його обовязки виконує один із членів Правління, призначений Наглядовою радою за поданням Правління. Член Правління, призначений виконуючим обовязки Голови Правління, має всі повноваження Голови Правління, передбачені законодавством України, Статутом, в тому числі діє без довіреності від імені Товариства та представляє його інтереси в усіх установах, підприємствах та організаціях.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був звільнений з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України та наказ № 739/К від 23.07.2013 року підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В звязку з поновленням ОСОБА_1 на роботі, відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, на його користь з установи відповідача підлягає стягненню оплата часу вимушено прогулу у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням того, що судовий розгляд справи тривав значний час не з вини позивача, який зявлявся на всі призначені по справі судові засідання, оплата за час вимушеного прогулу стягується на користь ОСОБА_1 за весь період.

Згідно довідки підприємства відповідача середня денна заробітна плата ОСОБА_1 становить 133,74 грн., при цьому кількість робочих днів з 24.07.2013 року по 29.07.2015 року становить 506 днів.

У судовому засіданні позивач та його представники заперечували проти довідки з розрахунком підприємства відповідача щодо середнього заробітку позивача, а також середньої заробітної плати останнього. Проте змагальність сторін полягає у наданні ними суду обґрунтованого розрахунку їх прохань про стягнення грошових коштів або такого ж розрахунку на спростування прохання про стягнення грошових коштів. На підставі викладеного, судприймає як належний доказ довідку з підприємства відповідача щодо середнього заробітку позивача, а також середньої заробітної плати останнього, незважаючи на те, що позивач заперечував проти цього.

Розрахунок середнього заробітку судом проводиться з дотриманням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 та становить 67 672, 44 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. 2371КЗпП України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 2371КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5).

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, що існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-23цс12 від 25 квітня 2012 року про те, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Таким чином, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи, що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, суд визначає розмір шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, з урахуванням інших обставин.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про те, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральних страждань. При цьому суд враховує, що внаслідок незаконного звільнення позивач тривалий час був позбавлений роботи, не отримував заробітну плату, що безумовно призвело до втрати нормальних життєвих звязків позивача та примушувало його здійснювати додаткові зусилля для отримання нових засобів існування, змінювати звичайний ритм життя, витрачати певний час через необхідність захищати порушені права у суді.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі ст. 22 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 1000 гривень з урахуванням характеру правопорушення, виходячи з вимог розумності і справедливості.

В судовому засіданні позивач, його представники посилалися на відсутність згоди на його звільнення з боку Харківської обласної профорганізації солідарних профспілок Українська міжгалузева Республіканська профспілка «Праця», членом якої він перебуває, необхідно зауважити наступне.

Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не заборонено громадянам бути членом будь-якої профспілкової організації.

Як вбачається зі статей 37-39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

Відповідно до п. 3 ст. 40, ст. 43 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, лише за попередньою згодою виборного органу /профспілкового представника/ первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Під систематичністю розуміється застосування дисциплінарних заходів за 2 і більше випадки невиконання покладених обов'язків за трудовим договором.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України звільнення з цієї підстави потребує попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з протоколом від 11.03.2011 року № 7 профспілковою організацією цеху зварювальних конструкцій первинної профспілкової організації ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» профспілки працівників вугільної промисловості України, що діє на правах профспілки, було ухвалено рішення про виключення ОСОБА_1 із цієї профспілкової організації за його власною заявою.

Згідно копії посвідчення, позивач з 28.02.2011 р. є членом Харківської обласної профспілкової організації - Міжгалузевої регіональної профспілкової організації «Праця» (том 2, а.с. 180).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року у Харківській обласній профорганізації солідарних профспілок Українська міжгалузева Республіканська профспілка «Праця» було запитано згоду на звільнення позивача з посади електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництва на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та іншими нормативними документами підприємства.

Листом від 12.05.2015 року № 02/15/31 Харківська обласна профорганізація солідарних профспілок ОСОБА_17 міжгалузевої Республіканської профспілки «Праця» повідомила суд, що згоду на звільнення позивача не надає, посилаючись на непогодження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача з даною профспілкою, суперечливість та неоднозначність обґрунтування наказів, та неможливість визнання підстав для звільнення обґрунтованими (т. 2, а.с.134-135).

Рішення профспілкового органу про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. А згідно до ст. 39 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборною органу профспілки.

Проте з листа ХОПСП УМРП «Праця» вбачається тільки посилання на непогодження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача з даною профспілкою, суперечливість та неоднозначність обґрунтування наказів, та неможливість визнання підстав для звільнення обґрунтованими.

В судовому засіданні представник підприємства відповідача заявила про пропуск позивачем строку для предявлення позову, просивши застосувати позовну давність.

Позивач та його представники просили поновити цей строк, посилаючись на те, що позивача було звільнено 23.07.2013 року та 22.08.2013 року ним до суду було подано позов, який ухвалою від 23.07.2014 року залишений без розгляду, ухвалою апеляційної інстанції від 21.08.2014 року залишено без змін ухвалу першої інстанції та 27.08.2014 року позивач повторно звернувся до суду.

Вирішуючи дане питання щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

У разі пропуску без поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В разі пропуску строку на звернення до суду зясуванню підлягають причини такого пропуску й за наявності поважних причин для цього підлягає поновленню загальний строк.

Матеріалами справи № 645/7750/13-ц, провадження № 2/645/1499/14 (с. Іващенко С.О.) встановлено, що позивача звільнено 23.07.2013 року та він 22.08.2013 року звернувся до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду першої інстанції від 23.07.2014 року позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою апеляційної інстанції від 21.08.2014 року залишено без змін ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкові від 23.07.2014 року та 27.08.2014 року позивач повторно звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до п. 24 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, усі працівники мають право на захист у випадках звільнення.

Згідно п. 24 частини ІІ Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов'язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Положеннями ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями ст. 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення.

Правосуддя здійснюється не лише в результаті розгляду і вирішення цивільної справи, а за умов реального захисту прав, свобод та інтересів учасників цивільного судочинства, що можливо при реалізації судових рішень.

Відповідно до ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В свою чергу поновлення позивача на займаній посаді матиме наслідком і вирішення спору в цій частині, оскільки є реалізацією права позивача на ефективний засіб юридичного захисту, передбаченого в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Враховуючи зазначене, а також оцінивши пояснення ОСОБА_1, які були надані в судовому засіданні, суд вважає, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду з поважних причин, та даний строк підлягає поновленню.

На підставі ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1, а також стягнення оплати за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного , керуючись ст..ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214 ,215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», третя особа: Голова правління Публічного акціонерного товариства «Світло шахтаря» ОСОБА_2 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ № 601/К від 10 червня 2006 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді прогулу та позбавлення премії за порушення п. 3.1 Вимог безпеки під час роботи «Інструкції з охорони праці Е-3» та корегуючих заходів з охорони праці.

Скасувати наказ № 739/К від 23 липня 2013 року про звільнення електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництвом Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Поновити ОСОБА_1 на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництвом Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» з 23 липня 2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2013 року по 29 липня 2015 року в сумі 67 672, 44 грн..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн..

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Цеху зварювальних конструкцій Департаменту управління виробництвом Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівельний завод «Світло Шахтаря» з 23 липня 2013 року та стягнення середнього заробітку у межах суми платежу за один місяць у розмірі 2474, 19 грн. підлягає негайному виконанню.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -