Справа № 2-2895/12 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3832/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєв В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 27 червня 2007 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким позикодавець надав позичальникові позику в розмірі 3000000 грн., що еквівалентно 600000 доларів США, на строк до 26 липня 2012 року. ОСОБА_4 періодично до січня 2011 року частинами повертала позивачу борг, чим здійснила виплати на загальну суму у розмірі 200000 доларів США. Однак з лютого 2011 року ОСОБА_4 припинила повертати позику і таким чином її борг становить 400000 доларів США, що еквівалентно 3196000 грн. Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 3400491,22 грн., що складається з суми основного боргу 3196000 грн., 3 % річних 124775,32 грн., інфляційних витрат 79715,80 грн., та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 2015200 грн., 3 % річних в розмірі 78460,65 грн., індекс інфляції 20821,33 грн., а всього 2114481,98 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_2, що не брав участі в справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про його права і обов'язки, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вказував на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що наявність встановленого рішенням суду боргу його дружини ОСОБА_4, арешт на спільне майно, неможливість ним користуватися та відчужувати, безпосередньо порушують його права та встановлюють певні обов'язки щодо сплати боргу на нього як на чоловіка відповідача. Вказує, що будь-яких належних доказів, що відповідач повернула позивачу саме 200000 доларів США, останній не надав, в той час як відповідач регулярно виконувала умови договору від 27 червня 2007 року, сплачувала позивачу грошові кошти в різних сумах через посередників, так як особисті стосунки були неприязні. На підтвердження своїх заперечень відповідач надала до суду розписки на суму 345000 доларів США та інші докази того, що відповідач сплатила всі кошти. При цьому суд безпідставно не прийняв розписку від 03 серпня 2010 року на суму 175000 доларів США як копію, оскільки висновок експерта не містить даних, що це підробка, або недійсний документ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики на суму 3000000 грн., що еквівалентно 600000 доларів США, на строк до 26 липня 2012 року, при цьому розписками позивача підтверджено повернення 833300 грн., і сторонами визнано повернення боргу ще у сумі 151500 грн. Розписку на сумі 175000 доларів США судом не прийнято, оскільки її надано в копії.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким позикодавець надав позичальникові позику в розмірі 3000000 грн., що еквівалентно 600000 доларів США, на строк до 26 липня 2012 року (а. с. 7 т. 1).

Згідно п. 2 договору позики ОСОБА_4 зобов'язалась повернути борг в сумі, що в еквіваленті складатиме 600000 доларів США на день повернення боргу. ОСОБА_4 здійснює виплати частинами кожного місяця з 14 по 17 числа в сумі 50000 грн., що в еквіваленті складає 10000 доларів США.

Як вбачається із наданих ОСОБА_4 оригіналів розписок, відповідач повернула ОСОБА_3 наступні суми боргу: згідно розписки від 15 липня 2007 року - 10000 доларів США, що еквівалентно 50500 грн., згідно розписки від 15 листопада 2007 року - 10000 доларів США, що еквівалентно 50500 грн., згідно розписки від 09 січня 2008 року - 30000 доларів США, що еквівалентно 151500 грн., згідно розписки від 22 травня 2008 року - 120000 доларів США, що еквівалентно 580800 грн., всього на суму 833300 грн. або 200000 доларів США.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 204, 218 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявленого позову, суд першої інстанції правомірно врахував, що факт укладення між сторонами договору позики на вказаних умовах підтверджується розпискою.

При цьому колегія суддів враховує, що договір позики з підстав його недійсності в цілому або окремих його частині відповідачем не оспорювався.

Доводи апелянта про удаваність договору позики, який насправді є власною ініціативою відповідача щодо сплати грошової компенсації за умовну частку позивача в сумісно нажитому майні, не підтверджені належними і допустимими доказами та доводів позивача щодо факту укладення договору позики та наявність заборгованості не спростовують.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума заборгованості, а також інфляційні витрати та 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунки суду першої інстанції, рішенням якого ухвалено стягнути із відповідача 2114481,98 грн., із яких 2015200 грн. - сума заборгованості, 20821,33 грн. - інфляційні втрати, 78460,65 грн. - 3 % річних, колегія суддів вважає вірними і обґрунтованими, доводами апеляційної скарги вони не спростовані.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом розписки від 03 серпня 2008 року про повернення боргу відповідачем у сумі 175000 доларів США, оскільки оригінал такої розписки суду не наданий, позивач заперечував факт написання ним такої розписки, а призначена судом почеркознавча експертиза не проведена через відсутність оригіналу розписки.

Дані доводи апелянта були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апелянта щодо порушення оспорюваним рішенням його прав і встановлення певних обов'язків, оскільки вказаним рішенням не вирішувалося питання про його права та обов'язки, матеріали справи не містять доказів належності апелянту на праві власності майна, на яке накладено арешт в порядку виконавчого провадження і він не звертався до суду із заявою про притягнення його до участі в справі як третю особу для забезпечення своїх інтересів, хоча арешт на квартиру ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 накладено судом в порядку забезпечення позову ще 20 серпня 2012 року і апелянт міг про це довідатися (а. с. 93 т. 1).

Разом із тим, якщо за переконанням апелянта, квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя і діями виконавчої служби порушуються його права та законні інтереси, він не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про визнання права власності та виключення майна з акту опису і арешту.

Відтак, апелянтом не було доведено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_3, вирішив питання про його права та обов'язки, доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.