справа № 489/5298/15-ц
номер провадження 2/489/2493/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. щомісячно.

У обґрунтування вимог вказала, що є матірю відповідача та інвалідом третьої групи. Єдиним джерелом її доходу є пенсія в розмірі 1081,00 грн., інших доходів не має. Через перенесений інсульт постійно лікується, але відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні позивач та присутня третя особа позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача про задоволення позову заперечував з посилання на відсутність працевлаштування відповідача, відсутність у неї постійного доходу у звязку із чим вона змушена була у пошуках роботи в кінці червня 2015 року виїхати до Польщі, а також знаходженням на її утриманні двох малолітніх дітей.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посвідченням серії ААЄ № 030995 та довідкою МСЕК серії 10 ААА № 295477 позивач підтвердила, що є інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності місячний розмір якої згідно довідки органу пенсійного фонду складає 1081,72 грн.

Відповідач є дочкою позивача. Крім того, позивач має двох повнолітніх синів, один з яких проживає разом з нею, а інший в Російській Федерації.

Згідно довідки Міської поліклініки № 278 від 03.08.2015 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на «Д обліку» у лікаря невропатолога по місцю проживання і являється інвалідом третьої групи. Внаслідок перенесеного інсульту потребує постійного лікування та приймання медичних препаратів.

Позивач та третя особа пояснили, що відповідач є співвласником квартири, в якій вони разом мешкають. Відповідач в квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає та відмовляється знятися з реєстраційного обліку. Без їхнього відома зареєструвала в квартирі свою дитину. Через такі дії відповідача позивач не може оформити субсидію, а також постійно виникають перешкоди в отримання довідки про склад сімї. Крім того, виїхавши на заробітки за кордон вона не залишила довіреності на продаж квартири, внаслідок чого вони не можуть продати квартиру та змінити своє місце проживання.

Позивач також пояснила, що через перенесену хворобу постійно проходить періодичні огляди та лікування, що потребує значних витрат.

З її пояснень, син який проживає біля неї, оплачує комунальні послуги, а інший син при можливості надає фінансову та іншу допомогу.

Представник відповідача пояснив, що через відсутність простійної роботи (вказаний факт позивач не оспорювала) відповідач виїхала до Польщі де намагається працевлаштуватися.

Крім того, на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому не в змозі постійно надавати матеріальну допомогу матері.

З пояснень сторін встановлено, що відповідач двічі надавала позивачу фінансову допомогу 50,00 грн. та 500,00 грн., останню у 2008 році з власної волі коли позивач перенесла інсульт.

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, у тому числі для інвалідів третьої групи, з 01 січня 2014 року становить 949 гривень, а з 1 вересня 1074 гривень.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Як вбачається із встановлених обставин дохід позивача перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а фактичною підставою її звернення до суду є реєстрація в квартирі відповідача і її дитини, що перешкоджає отриманню нею субсидії, що ставить її в скрутне матеріальне становище, в т.ч. і через лікування, яке має періодичний характер. При цьому. Суд враховує доводи позивача про надання їй матеріальної допомоги синами.

Оскільки для виникнення у відповідача обов'язку надання матеріальної допомоги, позивач повинна довести необхідність отримання такої допомоги, що в даному випадку належними доказами, як це передбачено статтями 59, 60 ЦПК України, позивач не довела, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Не може бути прийнято до уваги і посилання позивача на витрати, понесенні при останньому проходженні лікування, оскільки дані витрати є разовими, а позивач просить стягнути кошти на своє утримання без обмеження кінцевим строком.

Водночас, суд розяснює положення статті 203 СК України, відповідно до яких дочка, син зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, що не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60,62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 26.10.2015.