Номер провадження: 22-ц/785/4250/15
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області - Селезньова Вікторія Анатоліївна, про визнання договору удаваним, визнання фактично укладеним договору купівлі-продажу, визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) визнати удаваним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування 78/100 ч. житлового будинку АДРЕСА_1 (далі - Житловий будинок); 2) визнати, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 28.01.2014 р. було укладено договір купівлі-продажу 78/100 ч. житлового будинку; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку.

В позові ОСОБА_4 зазначала, що їй належить 28/100 ч., а ОСОБА_5 - 78/100 ч. житлового будинку. Майбутні покупці звернулися до неї з пропозицією надати згоду на продаж ОСОБА_5 належних їй часток в житловому будинку. Спочатку вона надала таку згоду. В подальшому свою згоду вона відкликала, про що 28.01.2014 р. вона була повідомлена приватним нотаріусом. Однак, їй стало відомо, що цього ж дня ОСОБА_5 за договором дарування відчужила належні їй 78/100 ч. житлового будинку ОСОБА_6. Вважає, що фактично було укладено договір купівлі-продажу, чим було порушено її, як співвласника, переважне право купівлі.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. В письмових запереченнях на позов просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, справу розглянути за її відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Селезньова В.А. в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.03.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Селезньова В.А. в судове засідання особисто не з'явилися, представників не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.01.2009 р. у приватну власність ОСОБА_4 було виділено 22/100 ч. житлового будинку, а у приватну власність ОСОБА_8 - 78/100 ч. житлового будинку. Чинним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.04.2013 р. за ОСОБА_5 визнано право власності на 78/100 ч. житлового будинку в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8. ОСОБА_4 не зареєструвала у встановленому порядку своє право власності на нерухоме майно, яке у неї виникло на підставі рішення суду. Договір дарування повністю відповідає нормам цивільного законодавства. Позивачка не є стороною договору, її права та інтереси укладенням цього договору не порушені (а. с. 83 - 87).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Однак, обґрунтування відмови в задоволенні позову не відповідає дійсним обставинам справи, його зроблено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.01.2009 р. (а. с. 14 - 17) позивачці виділено у приватну власність - 22/100 ч. житлового будинку АДРЕСА_1, а саме приміщення: - 1-4 - житлова - 14,3 кв. м.; - 1-1а - коридор - 6,8 кв. м.; - 1-7а - підвал - 21,8 кв. м.; - літера "В" - сарай - 15,8 кв. м.. ОСОБА_8 виділено у приватну власність 78/100 частин вказаного житлового будинку, а саме: - 1-1 - коридор - 6,6 кв. м.; - 1-2 - жила - 21,3 кв. м.; - 1-3 - жила - 21,1 кв. м; - 1-5 - ванна - 4,9 кв. м.; - 1-6 - кухня - 10 кв. м.; - 1-8 - гараж - 42,3 кв. м.; - 1-7 - підвал - 18,1 кв. м.; - 1-11 - сходова площадка - 11,8 кв. м.; - г1 - вхід у підвал - 7,0 кв. м.; - літера "Д" - вбиральня - 3,5 кв. м.; - г - веранда - 18,0 кв. м.; - г2 - крильце - 7,2 кв. м.; - №№ 3-4 - спорудження. Згідно чинного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.04.2013 р. (а. с. 43 - 43 зворотна сторона) за ОСОБА_5 визнано право власності на 78/100 ч. житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. її чоловіка - ОСОБА_8. ОСОБА_5 зареєструвала своє право приватної власності на 78/100 ч. житлового будинку (а. с. 61).

За нотаріально посвідченим договором дарування від 29.01.2013 р. (а. с. 41 - 42 зворотна сторона) ОСОБА_5 подарувала належні їй 78/100 ч. житлового будинку ОСОБА_6.

Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачка не була стороною договору дарування від 29.01.2013 р., укладеного у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивачка не є власницею 22/100 ч. будинку, а тому жодні її права та інтереси укладенням договору дарування не порушено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, не звернув уваги на те, що в позові (а. с. 4 - 5) ОСОБА_4 посилається на договір дарування від 28.01.2014 р., який відповідно просила визнати недійсним. Однак, матеріали справи такого договору дарування не містять. Проте на а. с. 41 - 42 зворотна сторона справи міститься договір дарування від 29.01.2013 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Жодних належним чином завірених нотаріусом виправлень щодо дати його посвідчення вказаний договір не містить. Після надходження матеріалів від приватного нотаріуса, за клопотанням позивачки (а. с. 29, 33), остання знайомилася з матеріалами справи (а. с. 63), декілька раз просила відкласти розгляд справи (а. с. 64, 70), однак позовні вимоги не уточнила. Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ці обставини не з'ясовував. Апеляційний суд в силу положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України позбавлений можливості уточнювати позовні вимоги. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 також посилається і просить визнати недійсним договір дарування від 28.01.2014 р. (а. с. 90 - 91 зворотна сторона).

У позові позивачка посилається на порушення її переважного права купівлі частини житлового будинку. Частиною 4 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Тобто законодавством чітко визначено спосіб захисту порушеного переважного права співвласника щодо купівлі частки у праві спільної часткової власності. Таким чином, позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права щодо приховування укладенням договору дарування договору купівлі-продажу, порушення переважного права купівлі частини житлового будинку заслуговують на часткову повагу тільки щодо обґрунтування рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо не витребування матеріалів про укладення договору дарування спростовуються наявними у справі витребуваними судом від приватного нотаріуса матеріалами щодо укладення договору дарування (а. с. 29, 33, 40 - 62).

Доводи апелянта про те, що суд не наполіг на виклику та допиту в судовому засіданні відповідачів, приватного нотаріуса, не витребував з міліції відомості щодо її звернення не засновані на вимогах діючого законодавства. Суд може витребувати відповідні докази, викликати у судове засідання свідків тільки за клопотанням сторін по справі (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Відповідних клопотань ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Оскільки висновки суду першої інстанції, які викладені в мотивувальній частині рішення, не відповідають обставинам справи, цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, необхідно змінити обґрунтування рішення суду щодо відмови в задоволенні позову за вищевказаних мотивів. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року - змінити.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

Є. С. Сєвєрова