Номер провадження 22-ц/788/879/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2014 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

30 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 256369,01 швейцарських франків, еквівалентні 2307064,72 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка, скориставшись кредитними коштами, взятих на себе за умовами кредитного договору зобов'язань по вчасному їх поверненню, не виконала, тому просить стягнути борг у повному обсязі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2014 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 256369,01 швейцарських франків (еквівалентні за курсом НБУ станом на 26 грудня 2013 року 2307064,72 грн.) заборгованості по кредитному договору № ML-C00/370/2007 від 20 листопада 2007 року та 3441 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року у рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, чого суд першої інстанції у даній справі не врахував та допустив подвійне стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У порушення зазначених правових норм, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив факти, які підлягають встановленню, у зв'язку з чим неправильно застосував норми матеріального права, не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Спір з приводу неналежного виконання укладеного 20 листопада 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 кредитного договору № МL-С00/370/2007 вже був предметом судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами укладеного 20 листопада 2007 року між сторонами спору кредитного договору № МL-С00/370/2007 банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 290445 швейцарських франків на споживчі цілі зі сплатою плаваючої процентної ставки 10,49 %. (Фіксований відсоток 5,99 +(FIDR 4,5%)=10,49%) строком до 20 листопада 2021 року (а.с. 8-11).

Також сторонами укладені додаткові договори до кредитного договору 20 листопада 2007 року, 19 січня 2009 року, 27 листопада 2009 року, 18 січня 2010 року, 08 липня 2010 року та 26 листопада 2010 року, в яких уточнили порядок здійснення платежів, графік погашення боргу, умови і порядок підвищення і зменшення процентної ставки та інші умови (а.с. 12-18).

ОСОБА_3 скористалася кредитними коштами, проте взятих на себе зобов'язань належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 27 листопада 2013 року склала 256369,01 швейцарських франків та складається із 237589,12 швейцарських франків заборгованості за кредитом та 18779,89 швейцарських франків зі сплати відсотків за користування кредитом (а.с. 20).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, 20 листопада 2007 року ПАТ «ОТП Банк» уклав з ОСОБА_4 договір поруки №SR C00/370/2007, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Крім того, кредитні зобов'язання ОСОБА_3 були забезпечені договором іпотеки від 20 листопада 2007 року, предметом якого є житловий будинок літ. «М-3», загальною площею 467,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовлено за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2253483,60 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. «М-3», загальною площею 467,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № ML-C00/370/2007 в розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2253483,60 грн., шляхом його продажу на прилюдних торгах за ціною реалізації не нижче оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2253483,60 грн., скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Сумської області від 29 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 скасоване, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року в цій частині залишене в силі.

З викладеного вбачається, що банк, як іпотекодержатель, скористався передбаченим ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV правом звернення стягнення на предмет іпотеки для покриття боргу відповідачки.

Положення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням.

За змістом ст. 39 вказаного Закону суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

З роз'яснень, викладених в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Крім того, в п. 9 зазначеної постанови Пленуму вказано про одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником.

За вказаних вимог Закону України «Про іпотеку» та роз'яснень Пленуму вбачається, що вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Проте, на зазначене суд першої інстанції увагу не звернув, не з'ясував чи призвело до належного виконання зобов'язання звернення стягнення на предмет іпотеки, а також, не врахувавши, що відповідачка одночасно є позичальником і майновим поручителем (іпотекодавцем), допустив подвійне стягнення кредитної заборгованості, що прямо заборонено ст. 61 Конституції України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У порушення цих вимог беззаперечних доказів фактичного виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, які мають суттєве значення для вирішення спору, позивачем не надано, чим не доведено наявність боргу непокритого іпотечним майном.

За таких обставин, законних підстав для задоволення позовних вимог у суду не було, тому рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 1827 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2014 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_3 1827 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -