АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/826/14-ц Номер провадження 22-ц/786/373/15Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Панченка О.О.., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення втраченої вигоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь 60 973,10 грн упущеної вигоди та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 22.06.2006 року між нею та ПП ОСОБА_7 було укладено договір оренди землі № 3 строком на 10 років, який 10.07.2006 року за НОМЕР_1 зареєстрований у Кобеляцькому відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців його діяльність припинена.

Після смерті орендаря вона не мала наміру продовжувати орендні відносини з сином померлого ОСОБА_6, про що повідомила його належним чином. Відповідач не повернув земельну ділянку, а продовжував використовувати її.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2014 року витребувано від ОСОБА_6 із незаконного користування земельну ділянку, що належить їй на праві власності розміром 3,92 га, розташованої межах Підгорянського сільради Кобеляцького району Полтавської області.

Зазначає, що у разі, якби відповідачем не було порушено її право користування земельною ділянкою, вона отримала б дохід у розмірі 60 973,10 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 609,73 грн.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме ґрунтування висновків суду на припущеннях та ненадання належної оцінки доказам наданим позивачем.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 заперчував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у письмових запереченнях. ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, проте до суду не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.06.2006 року між нею та ПП ОСОБА_7 було укладено договір оренди землі № 3 строком на 10 років, який 10.07.2006 року за НОМЕР_1 зареєстрований у Кобеляцькому відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців його діяльність припинена.

Орендована земельна ділянка залишилась у володінні ОСОБА_6 (сина померлого ОСОБА_7).

В період з грудня 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_6 здійснювалися орендні платежі за користування земельною ділянкою на користь позивача ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року витребувано від ОСОБА_6 зі незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, розміром 3,92 га, розташованої в адміністративних межах Підгорянської сільради Кобеляцького району Полтавської області та передано її ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано допустимих доказів завдання їй збитків у формі упущеної вигоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до п. «Д» ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідокнеодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Таким чином, розмір упущеної вигоди має бути визначений в порядку передбаченому законом, а саме комісією, створеною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судом не може бути взятий до уваги розрахунок збитків, складений ОСОБА_4 самостійно, як підтвердження факту завдання їй збитків та їх розміру.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності посилання суду першої інстанції на норми матеріального права є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки місцевий суд керуючись ст.ст. 156, 157 ЗК України, Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, ухвалив обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта на незаконність користування ОСОБА_6 її земельною ділянкою, яка встановлена рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року, не звільняє позивача від надання допустимих доказів на підтвердження факту завдання збитків та їх розміру.

Інших доводів, які б спростовували правильності висновків місцевого суду, апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.О. Панченко

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: