УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила розділити між нею та ОСОБА_7 майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме житловий будинок загальною площею 80,4 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., що розташований на земельній ділянці Роздільянської міської ради Роздільнянського району Одеської області по АДРЕСА_1 в м. Роздільна Одеської області, шляхом виділення ОСОБА_6 75 %, ОСОБА_7 25 % вказаного нерухомого майна. Судовий збір просила стягнути з відповідача.

Позовні вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що вказаний вище житловий будинок придбано 20 лютого 2007 року під час перебування позивача та відповідача в шлюбі та він належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що при поділі вказаної нерухомості необхідно відступити від засад рівності часток подружжя, у зв'язку з тим, що з нею проживають спільні діти сторін у справі, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, іншого житла вони не мають, будинок знаходиться в аварійному стані та потребує в майбутньому значних ремонтних робіт.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду одеської області від 17 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, житловий будинок, розташований на земельній ділянці Роздільянської міської ради Роздільнянського району Одеської області по АДРЕСА_1 в м. Роздільна Одеської області, виділивши ОСОБА_6 75 %, а ОСОБА_7 25 % вказаного нерухомого майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погодився і апеляційний суд, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1999 року. Шлюб між подружжям ОСОБА_7 розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 лютого 2013 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на момент подачі позову проживають з матір'ю ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 у м. Роздільна Одеської області, як зазначено позивачем - у будинку матері відповідача ОСОБА_7 Спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Роздільна Одеської області набуто сторонами в шлюбі та він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальними правилами ст. ст. 60, 61, 63, 70 СК України, ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частинах і вони мають право на поділ такого майна.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження необхідності застосування ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України для можливості збільшення її частки при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, що в силу ст. 60, 213-214 ЦПК України є підставою для відмови в позові.

При задоволенні позовних вимог щодо відступу від засади рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна, апеляційним судом взято до уваги те, що судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно. У відповідача існує заборгованість по сплаті таких аліментів та розмір аліментів, які діти одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування і відповідачем цих обставин не спростовано. З урахуванням норм ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, апеляційний суд дійшов до висновків про достатність наведених підстав для задоволення позову.

З такими висновками апеляційного суду погодитися неможна.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України обмежено межі розгляду справи апеляційним судом. Передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 11, ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення суду, яке ухвалено на підставі та при достатній перевірці заявлених позовних вимог, які підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позову ОСОБА_6 зазначає: факт проживання з нею дітей, відсутність у них іншого житла, відмінного від спірного будинку, ту обставину, що відповідач в примусовому порядку намагається позбавити позивача та дітей житла, де вони проживають на момент подачі позову, а також те, що спірний будинок знаходиться в аварійному стані та потребує в майбутньому значних ремонтних робіт. Ці обставини позивач вважала достатньою підставою для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі їх спільного майна. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, змінювалися підстави позову.

Як зазначено вище, при задоволенні позову, апеляційний суд послався на несплату належним чином відповідачем аліментів на утримання дітей та недостатність таких аліментів для забезпечення їх нормального життя, при цьому, апеляційний суд не звернув уваги на те, що підстави даного позову інші.

З наведеного вбачається, що апеляційний суд при розгляді справи вийшов за межі розгляду справи апеляційним судом та ухвалив судове рішення, яке обґрунтованим визнати неможна.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

З наведених роз'яснень вбачається, що факт недостатності розміру аліментів, які неповнолітні діти, непрацездатні повнолітні діти одержують для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, може бути підставою для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна.

Викладені обставини можуть бути підставою відповідного позову, однак, до моменту звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом, а саме до 21 лютого 2013 року, аліменти з відповідача на утримання дітей не стягувалися. Відповідний судовий наказ з даного питання видано Роздільнянським районним судом Одеської області лише 25 лютого 2013 року, а тому апеляційним судом безпідставно покладено в основу оскаржуваного в касаційному порядку судового рішення обставини, що на момент звернення до суду з позовом не існували.

Оскільки апеляційним судом порушено вимоги ст. 303 ЦПК України, не перевірено належним чином висновків суду першої інстанції щодо недоведеності підстав позову ОСОБА_6, викладених в позовній заяві, допущено ухвалення у справі судового рішення, яке визнати обґрунтованим неможна, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду, як це передбачено ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська