Справа № 371/521/15 Головуючий у І інстанції Пархоменко В. С.
Провадження № 22-ц/780/4074/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 23.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Київ-Атлантик Україна" про стягнення ненарахованих та невиплачених коштів посадового окладу та премії, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2Б звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтувала тим, що 03 листопада 2010 року згідно наказу №184 а/ВК вона була прийнята на посаду начальника відділу кадрів ПрАТ Київ-Атлантик Україна із посадовим окладом 6143 грн., 28 листопада 2014 року звільнилась з роботи.

Протягом усього часу роботи на вказаній посаді заробітна плата їй виплачувалась і нараховувалась виходячи не з посадового окладу 6143 грн., а щоразу виходячи із різного розміру окладу на розсуд керівництва підприємства у розмірі від 3-х до 5 тисяч гривень.

Тобто, після прийняття її на роботу розмір встановленого їй посадового окладу постійно занижувався і недоплата за посадовим окладом за весь період її роботи на даному підприємстві становить 86366,01 грн.

Дану суму відповідач не виплатив їй при звільненні, що є грубим порушенням її трудових прав та чинного трудового законодавства.

Також при звільненні їй було нараховано 1180,62 грн. компенсацію за невикористану Чорнобильську відпустку, однак відповідач виплатив їй цю суму лише 12.01.2015 року в порушення вимог ст. 116 КЗпП України.

Згідно довідки №2/17 від 20 лютого 2015 року нарахована їй заробітна плата за період роботи із листопада 2013 року по жовтень 2014 року становить 69851,69 грн., недоплата до посадового окладу становить 21621,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 11277,45 грн.

Компенсація втрати частини її доходу за порушення строків виплати посадового окладу в повному обсязі (індексація) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно становить 26517,25 грн.

Протягом усього періоду трудової діяльності на підприємстві (за виключенням квітня 2013 року, вересня-листопада 2014 року) їй нараховувалась і сплачувалась премія у розмірі 25% посадового окладу на підставі щомісячних Пропозицій на доплату до основної заробітної плати за якісне виконання службових обовязків по АУП та обслуговуючий персонал, які затверджувались директором із забезпечення операційної діяльності ПрАТ Київ-Атлантик Україна. Враховуючи ту обставину, що посадовий оклад їй виплачувався у заниженому розмірі, премія також сплачувалась у заниженому розмірі, то за її розрахунками розмір недонарахованої та недовиплаченої премії (25% від суми недонарахованого посадового окладу) за весь період трудової діяльності становить 20124,63 грн.

Оскільки відповідачем було вчинено щодо неї низку протиправних дій та бездіяльності, зокрема, свідомо та безпідставно занижувався посадовий оклад, не було проведено вчасно остаточного розрахунку при звільненні, то їй завдана моральна шкода у розмірі 21600 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь недонарахований і недовиплачений посадовий оклад за період роботи на підприємстві на посаді начальника відділу кадрів за період з 03.11.2010 року по 28.11.2014 року включно в сумі 86366,01 грн.; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні у розмірі 11277,45 грн; в рахунок компенсації втрати частини доходу за порушення строків виплати посадового окладу у повному обсязі (індексацію) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно в сумі 26517,25 грн.; недонараховану та недовиплачену премію за період роботи з 03.11.2010 року по 28.11.2014 року включно в сумі 20124,63 грн; моральну шкоду в розмірі 21600 грн.; а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2300 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що заробітна плата їй нараховувалась згідно штатного розпису підприємства, в межах фонду заробітної плати та відповідно до кількості відпрацьованих днів, і не врахував ту обставину, що при прийнятті на роботу їй було встановлено посадовий оклад саме у розмірі 6143,00 грн., а не місячний фонд заробітної плати з урахуванням премії у розмірі 6143,00 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки заробітна плата позивачці нараховувалась згідно штатного розпису підприємства, в межах фонду заробітної плати та відповідно до кількості відпрацьованих днів, а тому будь-яких недонарахувань та недовиплат до посадового окладу та премії не вбачав і не встановив порушення законних прав позивачки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про працю» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про оплату праці структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені зазначеними актами норми.

Частиною 15 зазначеного Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розмір надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальньних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до Закону України Про оплату праці заробітна плата на підприємстві нараховується відповідно до кількості відпрацьованих днів та годин.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, який укладається, як правило, у письмовій формі.

Згідно пунктів 3.1 та 3.3 розділу ІІІ Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Приватного акціонерного товариства Київ-Атлантик Україна заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата працівників підприємства встановлюється у вигляді посадових окладів, що закріплені у штатному розписі, який відповідно до Господарського кодексу України затверджується власником або уповноваженим ним органом (особою).

Конкретні розміри посадових окладів працівників власника встановлюються у кожному випадку індивідуально у відповідності з посадою, кваліфікацією, складністю та умовами виконуваної роботи, і доводяться до відома при ознайомленні працівника з наказом про прийняття на роботу або в іншому встановленому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, за допомогою якого, а також правил внутрішнього трудового розпорядку та посадових інструкцій, роботодавець і відповідні підрозділи підприємств приймають працівників на роботу, переводять їх на іншу роботу, встановлюють посадові оклади та тарифні ставки працівникам згідно з їхньою посадою та кваліфікацією.

У штатному розписі посадові оклади встановлюються кожному працівнику окремо. Їх розмір залежить від складності й умов виконаної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства і максимальним розміром не обмежується (ст. 94 КЗпП України), але у штатному ж розписі оклади мають бути чітко визначені окремо для кожного працівника.

Крім розмірів посадових окладів у штатному розписі можуть бути передбачені надбавки чи доплати роботодавець встановлює їх самостійно, наприклад, за вислугу років на своєму підприємстві, науковий ступінь чи вчене звання, класність водіям автомобілів тощо). Доплати та надбавки повинні мати постійний характер, а встановлюватися можуть або у відсотках від посадового окладу, або у фіксованій сумі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка згідно наказу № 184а/ВК від 03.11.2010 року прийнята на роботу на посаду начальника відділу кадрів Приватного акціонерного товариства Київ-Атлантик Україна згідно штатного розкладу з посадовим окладом 6143 грн. Звільнилась з роботи 28.11.2014 року згідно наказу №216-к від 28.11.2014 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а. с. 12-13).

Встановлено, що в штатному розписі ПрАТ Київ-Атлантик Україна посадовий оклад начальника відділу кадрів становить 4914,40 грн., премія (надбавка 25%) -1228,60грн., а всього місячний фонд заробітної плати начальника відділу кадрів становить 6143,00 грн. (а. с. 251-276).

Встановлено, що відповідач відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення виплатив позивачці всі суми, що належали їй від товариства, і будь-яка заборгованість з оплати праці відсутня.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку, що заробітна плата позивачці нараховувалась згідно штатного розпису товариства, в межах фонду заробітної плати та відповідно до кількості відпрацьованих днів, а тому будь-яких недонарахувань та недовиплат до посадового окладу та премії судом не встановлено.

Відмовляючи в позові в частині несвоєчасної виплати компенсації за невикористану Чорнобильську відпустку у сумі 1180,62 грн., яку відповідач фактично виплатив позивачі не в день звільнення, а лише 12.02.1015року, суд виходів з наступного.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст. 23 вказаного Закону витрати, пов'язані з оплатою відпусток, передбачених статтями 6, 7, 8, 13, 14, 15, 15-1, 16, 18-1 і 19 цього Закону, здійснюються за рахунок коштів підприємств, призначених на оплату праці, або за рахунок коштів фізичної особи, в якої працюють за трудовим договором працівники.

Оплата інших видів відпусток, передбачених колективним договором та угодами, трудовим договором, провадиться з прибутку, що залишається на підприємстві після сплати податків та інших обов'язкових платежів до бюджету або за рахунок коштів фізичної особи, в якої працюють за трудовим договором працівники. В установах і організаціях, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, оплата цих відпусток провадиться в межах бюджетних асигнувань та інших додаткових джерел.

Статтею 47 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи працівникам, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 42 календарних днів.

Згідно п. 4 Порядку використання коштів державного бюджету для використання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться центрами по нарахуванню і виплати соціальних допомог, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, у тому числі оплату різниці між тривалістю щорічної відпустки, яким надається відповідно до статті 47 Закону та тривалістю відпустки, яка надається відповідно до Закону України Про відпустки або інших законів громадянам, які працюють на території зон радіоактивного забруднення.

Оплата різниці між тривалістю щорічної відпустки, яка надається відповідно до ст. 47 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та тривалістю щорічної відпустки, яка надається відповідно до Закону України Про відпустки або інших законів громадянам, які працюють на території зон радіоактивного забруднення регулюється Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936.

Встановлено, що як убачається з листа начальника управління соціального захисту населення Миронівської РДА шість календарних днів, на які збільшується тривалість щорічної основної відпустки відповідно до ст. 47 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи мають бути використані працівниками обовязково згідно графіку відпусток у відповідному робочому році та в повному обсязі, іншого чинним законодавством не передбачено. (а. с. 266).

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірного встановлено, що оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку статтею 47 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачена, то відсутня вина відповідача у невиплаті такої грошової компенсації в день звільнення позивачки.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивачки, які б підлягали судовому захисту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді