Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Васюковій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до М іністерства освіти і науки України, про продовження дії контракту на невизначений строк та стягнення компенсації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

16.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 освіти і науки України, про продовження дії контракту на невизначений строк та стягнення компенсації заробітної плати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він працював з 2000 року по 2014 року директором Державного навчального закладу Василівський професійний ліцей згідно контракту з МОН України з 01.03.2000 року по 01.03.2014 року. Заступник директора Депертаментуосвіти і науки, начальник управління ОСОБА_3, 03.03.2014 року на зборах трудового колективу, після закінчення робочого дня довів наказ ОСОБА_2 освіти і науки України Про звільнення ОСОБА_1В. Фактично його було повідомлено, що він працював до оголошення наказу, тобто до 17-00 год. 03.03.2014 року На зборах він був відсутній. В наказі зазначалося, що він був звільнений у звязку із закінченням дії контракту. В дійсності 03.03.2014 року він праював повний робочий день, трудові відносини тривали, з наказом він не був ознайомлений. Заяву про припинення трудових відносин він не писав. Про існування наказу йому не було відомо. З 04.03.2014 року на посаді директора він не працював. З посиланням на положення ст.234 КЗпП, просить поновити строки розгляду справи, пропущені з поважних причин у звязку з хворобою в березні місяці. Оскільки контракт діяв протягом одного дня після завершення його дії (03.03.2014 року) припинення його дії через завершення строку є неправомірно. За цей час протягом року він не отримав заробітну плату і доплату 50 %, яка зазачена у контракті. Оклад становить 26376 грн. (2198 х 12) та доплата 13188 грн., а разом 39564 грн. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить згідно статті 39-1 КЗпП вважати контракт ОСОБА_2 освіти і науки та ОСОБА_1 продовженим на невизначений строк з 03.03.3014 року, виплатити компенсацію заробітної плати у розмірі 39564 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, наполягає на задоволенні позову у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення у справі заочного рішення, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 освіти і науки України повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заяв про розгляд справи у відсутність їх представника, на адресу Василівського районного суду не надійшло, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до положень ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 освіти і науки України до початку розгляду справи по суті надав заперечення проти позову, в яких зазначається, що проти позову ОСОБА_1 відповідач заперечує у повному обсязі та вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необгрнтованими та зазначає, що 01.03.2009 року між ОСОБА_2 освіти і науки України та ОСОБА_1 був укладений конракт строком на 5 років, з 01.03.2009 року по 01.03.2014 року. Підпунктом 4.1.1 пункту 4 контракту передбачено, що даний контракт припиняється у звязку із закінченням строку його дії, що також передбачено і статтею 36 КЗпП. Поданням ві 20.01.2014 року № 0078.04-13 Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації довів до відома ОСОБА_2 освіти і науки України, що контракт з ОСОБА_1 закінчується. 03.03.2014 року ОСОБА_2 освіти і науки України видало наказ № 50-к Про звільнення ОСОБА_1, яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора навчального закладу Василівський професійний ліцей у звязку із закінченням дії контракту, також створена комісія для приймання-передачі справ навчального закладу. Вказаним наказом ОСОБА_2, згідно статті 36 КЗпП заявило вимогу про розірвання трудових відносин (контракту), укладеного на визначений строк, за місяць до закінчення дії контракту з ОСОБА_1 На виконання наказу ОСОБА_2 освіти і науки України від 03.02.2014 року № 50-к департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації видав наказ, яким створено комісію з приймання-передач справ навчального закладу, яка 03.02.2014 року довела наказ МОН України від 03.02.2014 року № 50-к директору Василівського професійного ліцею ОСОБА_1 Заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги вважають необґрунтованими, зазначаючи при цьому, що відповідно до вимог законодавства про працю в Україні не існує такого способу захисту порушених прав працівників, як продовження дії контракту на новий строк, а сам Наказ ОСОБА_2 освіти і науки України від 03.03.2014 року № 50-к Про звільнення ОСОБА_1В. позивачем не оскаржується. Кандидатуру керівника обирає вищий колегіальний орган громадського самоврядування навчального закладу та призначає ОСОБА_2 освіти і науки України. Також наголошують, що позивач пропустив строк звернення до суду, відповідно до ст.233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 освіти і науки України про продовження дії контракту на новий строк, а у разі відсутності підстав поновлення строку звернення до суду, просять залишити його без розгляду.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у сукупності, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2009 року між ОСОБА_2 освіти і науки України в особі Першого заступника Міністра ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено контракт (трудова угода), згідно якої останній призначається на посаду директора Василівського професійного ліцею Запорізької області, відповідно до п.1.7 якого, контракт набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє з 01 березня 2009 року по 01 березня 2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13-20).

За виконання обов»язків, передбачених цим контрактом, виплачується: посадовий оклад, згідно з діючим законодавством; надбавка до посадового окладу за складність, напруженість та високу якість роботи у розмірі 20 відсотків посадового окладу щомісячно, за рахунок загального фонду у межах фонду заробітної плати; творчі досягнення в розмірі 30 відсотків посадового окладу щомісячно за рахунок спеціальних коштів (п.п.3.1.1, 3.1.2 п.3.1 розд.3 контракту від 01.03.2009 року).

Відповідно до розділу 4 контракту від 01.03.2009 року, цей контракт припиняється: у звязку з закінченням строку його дії; за угодою сторін; достроково, за вимогою працівника чи вимогою МОН; з ініціативи керівника у звязку з порушенням МОН законодавства про працю; невиконання умов, передбачених контрактом тощо. При розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п.8 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Наказом №50-к від 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звільнений 01 березня 2014 року з посади директора державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей» у звязку із закінченням строку дії контракту (а.с.28).

Вищевказаний наказ «про звільнення ОСОБА_1В.» № 50-к від 03.02.2014 року надійшов до Департаменту освіти і науки Запорізької області 13.02.2014 року, що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції за вх.№ 02/02-0102 від 13.02.2014 року (а.с.28).

У трудовій книжці позивача ОСОБА_1 серії БТ-II № 1175761 також здійснено запис під п.19 про звільнення 01.03.2014 року з посади директора державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей» у звязку із закінченням строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України), на підставі наказу МОН від 03.02.2014 року № 50-к (а.с.25-26).

Відповідно до положень ст.21 Кодексу Законів про працю (далі КЗпП) особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України

Згідно п.2 ст.23 КЗпП Трудовий договір може бути уладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до вимог п.2 ст.36 КЗпП, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до положень статті 39-1 КЗпП , якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Як вбачається з п.2 наказу № 50-к від 03.02.2014 року на заступника директора з навчально-виховної роботи державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей» ОСОБА_5, з 02 березня 2014 року покладено виконання обовязків директора даного навчального закладу до заміщення в установленому законом порядку вакантної посади директора.

Також у п..п 3.1. п.3 вищезазначеного наказу № 50-к від 03.02.2014 року Департаменту освіти та науки Запорізької обласної державної адміністрації (ОСОБА_6М.) наказано створити комісію для прийому передачі справ.(а.с.28).

Заступником директора Департаменту начальником управління ОСОБА_7 на виконання наказу МОН України від 03.02.2014 року № 50-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» створена комісія у складі: заступника директора Департаменту управління професійно-технічної, вищої освіти та кадрової роботи, Голови комісії ОСОБА_3, начальника відділу організаційної та кадрової роботи, члена комісії ОСОБА_8 та головного спеціаліста відділу організаційної та кадрової роботи, члена комісії ОСОБА_9 Даним наказом доручено комісії виїхати до Державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей» 03.03.2014 року та здійснити прийом-передачу справ, наказано Голові комісії ОСОБА_3 довести до відома ОСОБА_1, ОСОБА_5 та колективу ДНЗ «Василівський професійний ліцей» вищезазначений наказ (а.с.21).

Вищевказаний наказ заступника директора Департаменту начальником управління ОСОБА_6 «Про створення комісії» на виконання наказу МОН від 03.02.2014 року № 50-к «Про звільнення ОСОБА_1В,» надійшов до державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей», що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції за вх.№ 0150 від 23.02.2014 року (а.с.21).

Отже, підставою звільнення позивача ОСОБА_1, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП, є закінчення строку дії контракту, укладеного 01 березня 2009 року між ОСОБА_2 освіти і науки України в особі Першого заступника Міністра ОСОБА_4 та ОСОБА_1, на строк з 01 березня 2009 року по 01 березня 2014 року (а.с.13-20).

На обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що після закінчення дії контракту трудові відносини тривали, 03.03.2014 року він працював повний робочий день, з наказом не був ознайомлений, проте будь-яких належних та переконливих доказів продовження дії контракту після закінчення строку трудового договору позивачем в судовому засіданні не надано та в суді не доведено.

Також, посилання позивача ОСОБА_1 на неознайомлення його з наказом про звільнення спростовуються отриманням безпосередньо 23.02.2014 Державним навчальним закладом «Василівський професійний ліцей» за вхідним № 0150 від 23.02.2014 року копії наказу заступника директора Департаменту начальника управління ОСОБА_6 «Про створення комісії» на виконання наказу МОН від 03.02.2014 року № 50-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» (а.с.21), а перебування ОСОБА_1 безпосередньо на роботі 03.03.2014 року у Державному навчальному закладі «Василівський професійний ліцей» викликано перш за все необхідністю здійснення ним передачі справ новоствореній комісії на виконання наказу заступника директора Департаменту начальника управління ОСОБА_6 «Про створення комісії» на виконання наказу МОН від 03.02.2014 року № 50-к «Про звільнення ОСОБА_1В.» (а.с.21,28).

Доказів на підтвердження несвоєчасності отримання позивачем ОСОБА_1 трудової книжки чи несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивачем в судовому засіданні не надано та в суді не доведено.

Відповідно до статті 232 КЗпП, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; 4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації; 5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав; 6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Згідно вимог ст.233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до положень ст.234 КЗпП, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

На обґрунтування позовних вимог в частині поновлення строків звернення до суду, позивач ОСОБА_1 посилається на наявність у нього листа непрацездатності № 342638 від 28.02.2014 року у звязку з хворобою в березні 2014 року, проте жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин, та будь-яких документів на підтвердження поважності причин неможливості звернення позивача ОСОБА_1 протягом тривалого періоду часу (понад рік) до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, суду не надав, тому дані обставини суд вважає позивачем недоведеними.

Крім того, перебування ОСОБА_1В на час звільнення на лікарняному жодним чином не свідчить про незаконність звільнення, оскільки обмеження, передбачені ч.3 ст.40 КЗпП України щодо звільнення працівників, не поширюється на випадки звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки звільнення позивача мало місце не за ініціативою роботодавця.

Також, в судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження несвоєчасності отримання ним трудової книжки та несвоєчасності проведення остаточного розрахунку при звільненні, та в суді дані обставини не доведені. Наданий позивачем штатний розпис на 2013 рік на обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення компенсації заробітної плати в розмірі 39564 грн. місять застарілі дані станом на 01.01.2013 року та жодним чином не підтверджують складений позивачем розрахунок.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.25 постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Тому, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду справи обставини, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та дослідивши надані ним докази на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають, оскільки в ході судового розгляду справи не встановлено та позивачем належними та допустимими доказами не доведені заявлені ним позовні вимоги, тому в їх задоволенні суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 як сторона, яка приймала участь у справі, не довів суду ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства про працю в Україні не існує такого способу захисту порушених прав працівників, як продовження дії контракту на новий строк,також безпосередньо сам наказ № 50-к Наказ ОСОБА_2 освіти і науки України від 03.03.2014 року № 50-к Про звільнення ОСОБА_1В. позивачем не оскаржується.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, передбачений положеннями ст.233 КЗпП України, при цьому жодних належних документів, переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску звернення до суду протягом тривалого періоду часу (понад рік) за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів, позивачем ОСОБА_1 суду не надано та в суді не доведено, тому суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заявлених ним позовних вимог до ОСОБА_2 освіти і науки України, про продовження дії контракту на невизначений строк та стягнення компенсації заробітної плати, у звязку з пропуском встановленого Законом строку звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.23, 36, 39-1,47, 233, 235 КЗпП України, ст.10, 11, ст..ст.57, 59, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 освіти і науки України, про продовження дії контракту на невизначений строк та стягнення компенсації заробітної плати відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10