Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3007/15 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про встановлення порядку користування частиною житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та вселення за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим будинком у відповідності з належними частками у праві спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_9 звернулись до з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про встановлення порядку користування частиною житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та вселення, який згодом уточнили.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_3 на праві власності належить 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

9/20 частин зазначеного будинку належать ОСОБА_10; 3/20 частини належить неповнолітньому ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 13.11.2007 року.

1/10 частина належить ОСОБА_7, що підтверджується заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_11

Відповідачі перешкоджають їй користуватись її 3/10 частинами спірного будинку, змінили замки на вхідних дверях в частині будинку, яка належить ОСОБА_3, на її неодноразові звернення відповідачі відмовляють їй у вселенні до спірного будинку.

Враховуючи вищевикладене просили суд встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1; виділити їм у користування коридор 1-1 площею 6,9 кв.м., коридор 1-2 площею 4,6 кв.м., кухню 1-3 площею 6 кв.м., кімнату 1-4 площею 7,4 кв.м., кімнату 1-5 площею 12,3 кв.м.; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом надання дублікату ключів від калитки на воротах та вхідних дверей до виділеного їм у користування вхідних дверей; вселити їх у виділену їм у користування частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: коридор -1 площею 6,9 кв.м., коридор 1-2 площею 4,6 кв.м., кухню 1-3 площею 6 кв.м., кімнату 1-4 площею 7,4 кв.м., кімнату 1-5 площею 12,3 кв.м.

В серпні 2014 року ОСОБА_9 подав до суду заяву про залишення його позовних вимог без розгляду.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 серпня 2014 року справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, в частині позовних вимог ОСОБА_9 залишено без розгляду.

В листопаді 2014 року ОСОБА_10, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_7, про визначення порядку користування житловим будинком у відповідності з належними частками у праві спільної часткової власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що ОСОБА_10 на праві власності належить 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.12.2007 року.

ОСОБА_6 належить 3/20 частин спірного будинку на підставі договору дарування від 13.11.2007 року, ОСОБА_3 належить 3/10 спірного будинку на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.2008 року, а ОСОБА_7 належить 1/10 частина будинку.

На теперішній час між ними та ОСОБА_3 склались неприязні стосунки, що перешкоджає спільному користуванню житловим будинком.

Враховуючи вищевикладене просили суд визначити порядок користування 9/20 частинами житлового будинку АДРЕСА_1; визначити порядок користування 3/20 частинами житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про встановлення порядку користування частиною житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та вселення - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, про визначення порядку користування житловим будинком у відповідності з належними частками у праві спільної часткової власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнути з відповідачів на її користь судові витрати..

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно із ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відмовляючи у задоволенні ОСОБА_3 про встановлення порядку користування частиною житлового будинку суд першої інстанції приймаючи до уваги висновки двох будівельно-технічних експертиз, виходив з технічної неможливості встановлення користування спірним домоволодінням.

Розглядаючи спір в цій частині заявлених вимог, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено і ніким не заперечується, що частки спірного житлового будинку АДРЕСА_1 розподілилися між співвласниками наступним чином.

3/10 частини - ОСОБА_3

9/20 частини - ОСОБА_10

3/20 частини - ОСОБА_6

1/10 частини - ОСОБА_11

Спірне домоволодіння складається з 4-х кімнат : № 1-1, № 2-4, № 1-2, № 1-5 , останнє з яких вільне і за висновками будівельно-технічної експертизи № 1973 від 06.08.2014 року пропонується надати у користування позивачці ОСОБА_3 ( а.с. 161, 165 ).

Для даного варіанта порядку користування жилим приміщенням ОСОБА_3 необхідно в приміщенні 2-4 обладнати кухнею ( а.с. 163).

Отже приймаючи до уваги, що в приміщенні № 2-4 мешкає інший співвласник суд дійшов до правильного висновку, що такий виділ у користування позивачки є неможливим, оскільки призводить до позбавлення права користування майном іншого співвласника.

Крім того, згідно з висновками будівельно-технічної експертизи № 320/11646/13-ц від 18.02.2015 року конфігурація і розташування приміщень у спірному житловому будинку не дозволяє з технічної точки зору розробити варіанти порядку користування між співвласниками ( а.с. 209).

Отже судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог в частині встановлення порядку користування частиною житлового будинку.

Разом з цим судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та вселення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи у цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела створення позивачами будь яких перешкод.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки як не заперечується сторонами, що у позивачки ключів від будинку, а тобто і доступу до нього, немає.

На пропозицію апеляційного суду вирішити справу в цій частині мировою угодою, передати ключі, відповідачи відмовились.

Отже дії відповідачів, і факт подачі позову про захист оспорюваного права свідчить про те, що з боку відповідачів чиняться перешкоди у користуванні власником своїм майном.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що права власника підлягає захисту вселенням позивачки ОСОБА_3 та зобов'язанням відповідачів не чинити перешкоди у користування спірним будинком.

Посилання скарги на неправильне вирішення справи в частині відмови у визначені порядку користування спірним будинком протиричать вищенаведеним мотивам суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи в її частині, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення скасовує рішення суду в частині відмови у вселенні та зобов'язання не чинити перешкоди у користування спірним будинком.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року у цій справі в частині відмови ОСОБА_3 у вселенні та зобов'язання не чинити перешкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Вселити ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: