Справа №489/1619/15-ц 21.07.2015 21.07.2015 21.07.2015
Провадження № 22ц/784/1666/13 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_4

до

публічного акціонерного товариства «Імексбанк»

(далі ПАТ «Імексбанк»)

про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

16 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 999-00045188/1 від 23 травня 2013 року.

Позивач зазначав, що 23 травня 2013 року між ним та ПАТ «Імексбанк» було укладено кредитний договір № 999-00045188/1, відповідно до якого він отримавкредит у сумі 50 000 грн. строком до 22 травня 2016 року. Проте, грошові кошти за вказаним кредитним договором ним отримані не були.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно і всебічно дослідив обставини справи, надав їм належну оцінку, перевірив їх доказами, які були представлені сторонами і прийшов до правильного висновку, що волевиявлення позивача при укладенні з банком кредитного договору було вільним, спрямоване на реальне настання правових наслідків та порушень ч. 1 ст. 215 ЦК України судом не встановлено. Тому суд правильно відмовив в задоволенні позову.

Так, за змістом статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 надано овердрафт за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 50 000 грн. строком до 22 травня 2016 року та зі сплатою 19% річних (а.с. 4). В цей же день між тими ж сторонами було укладено договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку (а.с. 34).

Також, 23 травня 2013 року позивач надав ПАТ «Імексбанк» анкету-заяву на відкриття рахунку та видачу платіжної картки (а.с. 32).

ОСОБА_4 не заперечував, що вищезазначені договори та анкету-заяву він підписав власноручно.

Згідно п. 1.1 договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку банк відкриває на імя позичальника поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись за допомогою спеціальних платіжних засобів, оформлює та надає платіжну картку. Картка та ПІН-код повинні використовуватись відповідно до умов цього договору та правил користування платіжною карткою (п. 2.3 цього договору).

В суді першої інстанції позивач підтвердив факт отримання ним платіжної картки з ПІН-кодом у непошкодженому стані та запечатаному конверті (а.с. 38).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою вимог є неотримання позивачем кредитних коштів. Також, в суді першої інстанції позивач посилався на те, що спірний кредитний договір він уклав на прохання мешканки його рідного брата, якій він передав всі документи, платіжну картку з ПІН-кодом та яка і отримала кредитні кошти, а тому підпис на чеку про отримання 45 500 грн. йому не належить (а.с. 54-57, 58).

Проте, відповідно до п. п. 6.8; 6.9 договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку клієнт зобовязаний не передавати для використання картку іншим особам та негайно повідомити банк про втрату картки за будь-яких обставин, а також про те, що ПІН-код став відомий третій особі.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що отримання кредиту проводиться позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій або безготівковій формі.

Моментом (днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання позичальником кредитних коштів на умовах кредитного договору (п. 2.2).

Виходячи з особливостей надання кредитних коштів за допомогою платіжної картки, а також умов кредитного договору (п. 1.1; п. 2.2) позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним з підстав неотримання кредитних коштів є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив його представнику в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів в підтвердження подання такого клопотання.

Крім того, заявляючи таке клопотання в судовому засіданні апеляційної інстанції, представник позивача послався на те, що підпис у розписці про отримання платіжної картки ОСОБА_4 не належить.

При цьому, представник позивача не звернув увагу на те, що з підстав неналежності підпису у вказаній розписці, позивач до суду не звертався, а в суді першої інстанції сам позивач не заперечував факт отримання платіжної картки з ПІН-кодом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Також, виходячи з умов кредитного договору (п. 1.1) та договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку(п. 6.8; п. 6.9), які власноручно підписані позивачем, і цей факт їм не оспорюється, належність підпису у чеку на видачу готівки позивачу чи іншій особі не є належним доказом недійсності цього правочину.

Доводи апеляційної скарги, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді