Справа 431/3368/ 15ц
Провадження2/431/1105/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 серпня 2015 р. Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Березка О.М.,

при секретарі - Войтенко А.О.,

представник позивача не зявився

відповідач не зявилась

розглянув у судовому засіданні в залі суду в м. Старобільська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення грошової компенсації, сплаченої за майно до розірвання договору про поділ майна спільної сумісної власності подружжя -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, про повернення грошової компенсації, сплаченої за майно до розірвання договору про поділ майна спільної сумісної власності подружжя в розмірі 172000 грн.(сто сімдесят дві тисячі грн.), компенсацію в розмірі 100448 грн.(сто тисяч чотириста сорок вісім грн.) згідно встановленого індексу інфляції та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2002 року по 08.07.2011 року. 23.01.2012 року між ними було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ майна, що було у спільній сумісній власності подружжя. Згідно договору, відповідачу та позивачу переходить у власність майно, яке зареєстроване на його імя, або, що перебуває у його фактичному володінні. Відповідно до п. 5.5 вказаного договору позивач до 01.05.2012 року був зобовязаний надати відповідачу грошові кошти в розмірі 300 000,00 грн. в якості грошової компенсації. Протягом 2012 року позивач переводив відповідачу відповідні суми грошей на виконання п. 5.5 договору та сплатив відповідачу грошову компенсацію у розмірі 172 000 грн., але з особистих причин (похорони брата) умови договору своєчасно не виконав. Через затримку виконання п. 5.5. договору відповідач в липні 2012 року порушила питання про розірвання договору поділу майна подружжя в судовому порядку. Рішенням апеляційного суду Київської області від 02.04.2013 року договір про розподіл майна подружжя від 23.01.2012 року було розірвано та проведено поділ майна за позивачем та відповідачем визнано право власності на ? частку житлового будинку, господарських споруд, земельної ділянки, автомобіля марки «Kia sportage». Після поділу майна судом відповідач тривалий час безпідставно утримує у себе кошти, якими позивачем їй було компенсовано вартість майна. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права про рівність часток подружжя у спільній сумісній власності. Договір між позивачем та відповідачем від 23.01.2012 року був укладений з метою урегулювання майнових відносин щодо обєктів спільної сумісної власності. Відповідно до пунктів 4, 5 договору його предметом позивач та відповідач зазначили придбане за час шлюбу майно і порядок його поділу на встановлених у договорі умовах, а оплата грошової компенсації позивачем у розмірі 300 000 грн. є оплатою частини майна, яке переходило у власність позивача.

В заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_1. Н.Ю. на його користь 172 000 грн. грошової компенсації, сплаченої ним за майно на підставі договору про поділ майна подружжя, до розірвання договору. Крім того, 14.08.2015 року позивачем по справі було надано заяву про збільшення позовних вимог на підставі ст. 31 ЦПК України в якій він просить суд стягнути на його користь 172 000 грн. грошової компенсації, сплаченої за майно на підставі договору про розподіл майна подружжя та грошову компенсацію в розмірі 100 448 грн., згідно встановленого індексу інфляції за період з квітня 2013 року по липень 2015 року.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судові засідання не зявилась, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи маються виклик до суду, розміщений на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на 14 годину 00 хвилин 15 липня 2015 року, на 14 годин 00 хв. 29 липня 2015 року, та оголошеннями у газеті «Урядовий Курєр», від 13.08.2015 та від 22.08.2015 року, тому суд, відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2002 року до 08.07.2011 року. 26.07.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір про поділ майна подружжя від 23.01.2012 року ( а.с. 8). Відповідно до умов договору позивач та відповідач домовились про розподіл майна на наступних умовах: ОСОБА_3 визнає та погоджується з тим, що ОСОБА_4 на праві приватної власності переходить будь-яке майно, яке зареєстроване на його імя або перебуває у його фактичному володінні. Від своєї частки в майні, яке зареєстроване на імя ОСОБА_4 або перебуває у його фактичному володінні ОСОБА_3 відмовляється на його користь. Подальше володіння, розпорядження і користування майном здійснюється Акмал.Х.М. самостійно, на власний розсуд і не потребує будь-якого погодження з боку ОСОБА_3 Від своєї частки майна, яке зареєстроване на імя ОСОБА_3 або яке перебуває у її фактичному володінні, ОСОБА_4 відмовляється на її користь. Відповідно до договору ОСОБА_4 зобовязується до 1 травня 2012 року надати ОСОБА_3 гроші у розмірі 300 000 грн. у якості грошової компенсації, та на момент підписання вказаного договору передав їй гроші у розмірі 50 000 грн. (а.с. 8).

Згідно квитанції ОСОБА_1 сплатив отримувачу ОСОБА_3 грошові кошти:

№ 98000025 від 23.01.2012 року - 40 000 грн. (а.с.9),

№ 98000004 від 31.01.2012 року 30 000 грн.(а.с. 9),

№ 98000014 від 21.02.2012 року 5 000 грн., (а.с. 10),

№98000007 від 13.03.2012 року 5 000 грн. (а.с. 10),

№98000018 від 29.03.2015 року - 5 000 грн. (а.с. 11),

№98000024 від 17.04.2015 року -4 000 грн. (а.с. 11),

№98000002 від 24.04.2012 року 4 000 грн. ( а.с. 12),

№6 від 21.06.2012 року 5 000 грн. ( а.с. 12),

№11 від 09.07.2012 року 2 500 грн. (а.с.13),

№27 від 30.08.2012 року 2 000 грн. (а.с.13),

№ 10 від 25.10.2012 року 5000 грн. .( а.с. 14),

№17 від 03.10.2012 року 10 000 грн.( а.с. 14),

№ 4 від 28.06.2012 року- 2000 грн. (а.с. 15),

№ 27 від 28.12.2012 року 3000 грн. (а.с. 15),

№16 від 06.09.2012 року 2000 грн. (а.с. 16),

№16 від 25.07. 2012 року 2500 грн. (а.с. 16).

02.04.2013 року, рішенням Апеляційного суду Київської області визнано право власності на ? частини житлового будинку, господарських споруд, земельної ділянки, автомобіля марки «Kia sportage». Підставою для розірвання договору суд визнав істотне порушення умов договору позивачем оскільки відповідач,станом на 01.05.2012 року не отримала грошової компенсації у розмірі 300 000 грн., на що розраховувала за грошовим зобовязанням, яке є істотною умовою договору, що є оплатною частиною майна, яке за договором переходило у власність позивача.

Відповідно до. 64 Сімейного кодексу України чоловік та дружина мають право на укладення між собою усіх договорів, що не заборонені законом, як щодо майна, що є їх спільною сумісною власністю, так і щодо майна, яке є обєктом права власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка, що є правом обєкта спільної сумісної власності подружжя, а також способи поділу та порядку поділу майна визначені ст. ст. 70, 71 Сімейного кодексу України.

Договір від 23.01.2012 між позивачем та відповідачем був укладений з метою урегулювання майнових відносин щодо обєктів спільної сумісної власності подружжя на підставі вказаних вище норм Сімейного кодексу України, з якого вбачається, що предметом договору сторони зазначили придбане під час шлюбу майно, і порядок його поділу на встановлених у договорі умовах. Розірвавши нотаріально посвідчений договір про добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем в натурі, апеляційний суд Київської області виходив з рівності часток у майні подружжя (по 1/2) та не врахував того, що частину майна вартістю 172 000 грн. позивач вже оплатив відповідачу на виконання умов договору про добровільний поділ майна подружжя. Майнова частка відповідача в майні спільної сумісної власності подружжя, яке підлягало поділу, безпідставно зросла на 172 000 грн., що суперечить вимогам ст. 70 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Відповідно до п. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки добровільний поділ майна із застосуванням часткової грошової компенсації не відбувся, і Апеляційний суду Київської області застосував поділ майна в натурі в ідеальних частках, поділу підлягає таж сама маса майна подружжя, а грошова компенсація за частину майна, яка входить до цієї маси, не була врахована при поділі майна на користь позивача, або повернута йому, як безпідставно утримана іншою особою.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів, сплчених позивачем за майно на підставі договору про поділ майна подружжя, адже позивачем доведено факт безпідставного утримання відповідачем грошових коштів у сумі 172 000 грн.(сто сімдесят дві тисячі грн.), надано відповідні копії договору про поділ майна подружжя, квитанцій про сплату грошових коштів.

В частині стягнення з відповідача грошової компенсації згідно індексу інфляції за період часу з квітня 2013 року по липень 2015 року у розмірі 100448 грн. (сто тисяч чотириста сорок вісім грн.) - відмовити, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що у відповідача, яка отримала кошти 17200 грн. відповідно договору про розподіл майна подружжя, відсутні будь-які грошові зобовязання перед позивачем.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачений судовий збір пропорційно у розмірі 1720 грн.

Керуючись ст. ст. 64, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 6, 372, ч. 2 ст. 625 ст.ст. 626, 627, ЦК України,. 10, 11, 60, 88 ,107, 212-215, 217, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає 073354, Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Козацька, 55 на користь ОСОБА_5 Муххамад грошову компенсацію 172 000 грн. (сто сімдесят дві тисячі грн.), сплачені за майно на підставі договору про поділ майна подружжя.

В задоволенні позову ОСОБА_5 Муххамад до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації в розмірі 100 448 грн.(сто тисяч чотириста сорок вісім грн.) згідно встановленого індексу інфляції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 Муххамад судові витрати 1720 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Березка