Справа № 415/7604/13-ц
Провадження № 22ц/782/6/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Назарової М.В.

суддів Борисова Є.А., Стахової Н.В..

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 січня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22112,65 грн. за кредитним договором б/н від 19.12.2005 року та судові витрати. Підставами позову зазначалося те, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 19.12.2005 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1500 грн. з подальшим збільшенням до 5500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору Договір складається із пам'ятки клієнта, тарифів, заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам; строк дії договору відповідає строку дії картки. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на новий строк.

Оскільки в порушення норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, за ним станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість у сумі 22112,65 грн., що складається з наступного: 4990,59 грн. - заборгованість за кредитом, 15592,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф /фіксована частина, 1029,17 грн. - штраф /процентна складова/.

Оскаржуваним заочним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено у повному обсязі, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити повністю, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права. Доводами апеляційної скарги є те, що відповідача належним чином не було повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати суду докази, якими він заперечує проти позову позивача, а саме - докази сплати заборгованості за кредитним договором, що значно зменшує позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом у справі встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 грудня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» /у зв'язку із зміною найменування - ПАТ КБ «ПриватБанк»/ і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 грн. /з подальшим збільшенням до 5500 грн./ у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів було 18 грудня 2006 року, і оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і їх задоволення. Також суд вважав, що наявні підстави для винесення заочного рішення з огляду на вимоги ст. 224 ЦПК України.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України умовами проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів є неявка належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, адже повернене поштове судове відправлення на його ім'я з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» в розумінні вимог ст. 74 ЦПК України не можна вважати таким /а.с. 41-43/.

До того ж, згідно повідомлення органу реєстрації місця перебування та місця проживання місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 є «АДРЕСА_1» /а.с. 39/, а судову повістку було спрямовано за адресою «АДРЕСА_1».

За таких умов слушним є довід апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час винесення заочного рішення.

Розглядаючи справу за іншими доводами апеляційної скарги, судова колегія зауважує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 529 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Стаття 530 цього Кодексу передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Із заяви від 19 грудня 2005 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1, убачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.п. 3.1.3. Правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідної картки подовжується банком на новий строк /шляхом надання клієнту картки з новим строком дії/, якщо раніше /до початку місяця закінчення строку дії/ не надійшла письмова заява Утримувача про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунках для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій на картрахунках /передостанній день місяця закінчення строку дії/ та при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором.

Позивачем суду надані докази, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 19.12.2005 року відповідно до Заяви клієнта отримав платіжну картку № НОМЕР_1 /а.с. 8/, яку використовував як платіжний засіб до 30 вересня 2008 року, про що свідчить виписка по особовому рахунку на ім'я відповідача /а.с. 24-36/.

Наведене повністю відповідає і наданій позивачем виписці по банковій карті, доданої позивачем до письмового заперечення на апеляційну скаргу, з якої вбачається, що первісно картка видавалася ОСОБА_1 терміном дії до жовтня 2007 року, а згодом - терміном дії до листопада 2012 року /а.с. 119/.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції та твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що строк дії отриманої ним картки становив 12 місяців, тобто до 18 грудня 2006 року.

Отже, оскільки у передбачені строки зобов'язання за вказаним договором відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконано, тому у останнього перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 31.10.2013 року існує заборгованість за кредитним договором від 19.12.2005 року, яка становить 22112,65 грн., в тому числі: за кредитом - 4990,59 грн., за процентами за користування кредитом - 15592,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф /фіксована частина, 1029,17 грн. - штраф /процентна складова/.

Крім того, з вищевказаної виписки по особовому рахунку вбачається, що останні сплати у виконання зобов'язань ОСОБА_1 було здійснено 25 червня 2011 року - 100,00 грн., 09 серпня 2011 року - 45,00 грн., 24 жовтня 2011 року - 27,00 грн. /а.с. 34/.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, судова колегія доходить наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується /ч. 3 вказаної норми/.

Згідно п. 6.1 клієнт зобов'язаний не передавати картку, ПІНи третім особам, не використовувати картку чи нанесені на неї данні в цілях не передбачених цим Договором чи цілях що суперечать чинному законодавству.

Оскільки останні платежі в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором надійшли 24 листопада 2011 року /а.с. 34/, то судова колегія вважає, що відповідачем вчинялися дії, що свідчать про визнання ним свого боргу. Вказані дії мали наслідком переривання строку позовної давності, і оскільки до суду позивач звернувся 04 грудня 2013 року /а.с. 2/, то відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу, то строк позовної давності також не пропущений, оскільки згідно п. 8.6. розділу 8 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного Договору, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, останній зобов'язаний заплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторонами повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки на підтвердження того, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є саме 18 грудня 2006 року відповідач не надав жодного доказу, то довід апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності не заслуговує на увагу.

Як є голослівними і таким, що не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що він має докази сплати заборгованості за кредитом, що значно зменшує позовні вимоги, оскільки ним не надано таких доказів.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставини, що мають значення для справи.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» і судові витрати за подання позовної заяви у сумі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 січня 2014 року скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22112 грн. 65 коп. та судові витрати в сумі 229 грн. 40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: