Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко Олена Леонідівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між нею та ОСОБА_5, посвідченого 06 червня 2012 року Шостою харківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за реєстровим № 1-791, а також договору про зміну набувача, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідченого 12 червня 2012 року Шостою харківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за реєстровим № 1-842, з тих підстав, що на той час вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, так як у 2008 році помер її чоловік і вона залишилася одна, що суттєво вплинуло на її психічний стан. У зв'язку з захворюванням вона є інвалідом 2-ї групи. Просила також застосувати наслідки недійсного правочину.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 подала заяву про зміну підстави позову та просила визнати недійсним договір довічного утримання як такий, що був укладений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Так, до тяжких обставин, які спонукали її укласти договір довічного утримання, відносилося те, що у 2008 році помер її чоловік, вона залишилася дуже самотньою і потребувала сторонньої допомоги. ЇЇ матеріальний стан був незадовільним так як, працюючи в ботанічному саду Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, вона отримувала мінімальну заробітну плату та мінімальну пенсію, у зв'язку з чим була позбавлена можливості придбавати собі ліки та сплачувати комунальні послуги. Вона не уклала б такого договору, якби мала матеріальну можливість утримувати себе, квартиру та оплачувати ліки, які за станом здоров'я були їй необхідними. Невигідність умов договору полягає у тому, що квартира АДРЕСА_1, яка перейшла у власність набувача за договором, має значну вартість (547 550 грн), а грошове утримання, яке щомісячно надавалося їй відповідачем, було порівняно невелике, враховуючу одноразово сплачену суму. Відповідач її не відвідував і вона була позбавлена спілкування.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсними вищезазначені договори довічного утримання та про заміну набувача в договорі, застосовано реституцію та стягнуто на користь ОСОБА_6 52 500 грн, сплачених за договором одноразово.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, 03 лютого 2015 року апеляційним судом Харківської області відповідно до ст. 57 ЦК України на підставі ст. 211 ЦПК України постановлено окрему ухвалу щодо ОСОБА_4, яку направлено до відділу опіки і піклування адміністрації Київського району Харківської області, у зв'язку з тим, що під час розгляду справи було встановлено, що, починаючи з середини 2013 року стан її здоров'я погіршився і вона стала потребувати крім матеріального утримання також належного догляду.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, зокрема, умови оспорюваних договорів, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог про визнання недійсними договорів довічного утримання із заявлених позивачем підстав - ст. 233 ЦК України, оскільки у справі відсутні докази, які б свідчили про ту обставину, що на час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_4 перебувала під впливом таких обставин, які змусили її вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в межах заявлених позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

І.К. Парінова