Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Управління ДАІ України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення автомобіля і передачу його на збереження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року,

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1984 року по 19 серпня 2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Під час шлюбу ними було придбане майно, яке після шлюбу не було розділено. Після смерті ОСОБА_5 вона дізналася, що за декілька днів до смерті, а саме 8 листопада 2011 року, останній продав автомобіль марки «DAF», який вони придбали під час шлюбу за спільні кошти в 2006 році. При зверненні до товариства, яке посвідчувало договір купівлі-продажу автомобіля, вона виявила, що підпис від імені ОСОБА_5 належить не йому, а іншій особі. Вважала, що продаж автомобіля було вчинено під впливом обману, особою, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки в останній рік перед смертю стан

ОСОБА_5 значно погіршився, він почав вести себе не адекватно та помер від інтоксикації, викликаної раком біфуркації трахеї. Не виключала, що продаж автомобіля вчинено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тобто ОСОБА_5 міг надати доручення фізичній особі на продаж автомобіля, а цей представник продав автомобіль по заниженій вартості. Просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, зобов'язати УДАІ України в Полтавській області скасувати реєстрацію автомобіля на ім'я

ОСОБА_4, витребувати автомобіль та передати його їй на зберігання

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 травня

2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсним правочин здійснений по купівлі-продажу автомобіля марки «DAF», 1999 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_2 (новий державний номерний знак НОМЕР_1) між

ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на підставі довідки-рахунку ДПІ від

8 листопада 2011 року, виданої ТОВ «Авто-Ареал», недійсною з моменту вчинення правочину.

Додатковим рішенням апеляційного суду Полтавської області від

26 січня 2015 року стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові виграти в сумі 1 883,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 374,48 грн. Виправлено описку в резолютивній частині рішення апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати додаткове рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У іншій частині судове рішення не оскаржується, тому не перевіряється судом касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення,

ОСОБА_3 вказувала, що під час розгляду даної справи нею були понесені наступні судові витрати: 107,30 грн сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру; 214,60 грн - судовий збір за позовну вимогу майнового характеру; 107,30 грн - за заяву про забезпечення позову; 107,30 грн - сплачено судовий збір за заяву про витребування доказів: 4 489,60 грн оплата судової почеркознавчої експертизи; 1 505,80 грн оплата судової психіатричної експертизи, на загальну суму 6 531,90 грн, розподіл яких судом не вирішено. Зазначала, що оригінали квитанцій будуть надані в суді (а.с.17-18, т. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня

2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Разом із тим, на порушення зазначених положень, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не перевірив, чи надавала позивач докази на підтвердження понесених нею судових витрат під час розгляду справи, та визначаючи розмір судових витрат, який підлягає стягненню зі

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 не навів відповідні розрахунки, з чого виходив при стягнення 1 883,35 грн.

Викладене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Додаткове рішення апеляційного суду Полтавської області від

26 січня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська