Справа № 355/221/15-ц
Провадження № 2/355/571/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняттям їх з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняттям їх з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що 11.06.1992 року він одружився з ОСОБА_2, де до 2006 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. У вересні 2006 року позивач взяв кредит та придбав квартиру №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області. Згідно правовстановлюючих документів на квартиру, він є єдиним власником квартири. Після придбання квартири, він з відповідачами переїхали в квартиру на постійне місце проживання, а саме з дружиною ОСОБА_2 та дітьми: дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В даній квартирі позивач був зареєстрований 11.10.2006 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані 16.05.2007 року, а ОСОБА_3 зареєстрована 09.10.2009 року.

16.07.2008 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано і з того часу вони з відповідачкою перестали вести спільне господарство. Розлучившись з позивачем, колишня дружина не зверталась до суду з позовною заявою про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя. Після розлучення, ОСОБА_2 продовжувала проживати в квартирі, вчиняла сварки, будучи в стані алкогольного сп,яніння, створювала йому нестерпні умови для проживання. Вона не брала участі в утриманні квартири, не сплачувала комунальні послуги та інші поточні платежі по квартирі. Через її нестерпну поведінку, позивач неодноразово викликав працівників міліції. Позивач вказує що з кінця 2013 року ОСОБА_2 в квартирі не проживає. Відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі з 2008 року. Відповідачка ОСОБА_3 в 2012 році вийшла заміж і проживає в помешканні свого чоловіка. Не зважаючи на це ОСОБА_1 змушений сплачувати поточні комунальні платежі, пов,язані з реєстрацією відповідачів у його квартирі. Факт не проживання відповідачів в квартирі позивача протягом останнього року можуть підтвердити сусіди.

ОСОБА_5 просить суд визнати відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області та зняттям їх з реєстраційного обліку.

В судове засідання 15.04.2015 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 на розгляд справи не з,явились. Позовні вимоги підтримали в повному обємі.

Відповідачі в судове засідання на попередній розгляд справи двічі 16.02. та 04.03.2015 року не з,явилися. На розгляд справи 13.03. ,23.03., 02.04. та 15.04.2015 року до суду також не з,явилися. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі двічі через газету «Час Київщини»: №10 від 20.03.2015 року та №13 від 10.04.2015 року.

Представник Баришівського районного сектору УДМС України в Київській області до суду на розгляд справи не з,явився, подали листа про розгляд справи у їх відсутність.

По результатам розгляду справи та наявними матеріалами, суд 15 квітня 2015 року ухвалив заочне рішення по справі та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

27.07.2015 року до суду надійшли заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Баришівського районного суду від 15.04.2015 року. Судом розглянуті дані заяви і 11 серпня 2015 року винесена ухвала про перегляд заочного рішення.

В судові засідання, на які позивач ОСОБА_1 запрошувався 9 разів на розгляд справи - не з,явився, ігнорував явитись до суду, відмовляючись отримувати судові повідомлення. Його представник ОСОБА_6 також намагався з різних підстав затягнути розгляд справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обємі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову. На час розгляду справи при постановленні судом заочного рішення вона, проживала в квартирі №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області. Повістки не отримувала і про розгляд справи її ніхто не повідомляв. ОСОБА_1 приховував від неї обставини подачі ним позовної заяви до суду. З ОСОБА_1 в даній квартирі, як подружжя вони проживали з 2006 року до 15 червня 2015 року. Після чого позивач вигнав її з квартири і замінив замки в квартирі. До заміни замків в квартирі він вдавався не один раз. Спільне майно і її особисті речі по даний час знаходяться в квартирі. Вона в суд приходить в чужому одязі. Їй прикро, що ОСОБА_1 налаштував їхнього спільного сина ОСОБА_7, якому 16 років проти матері, використовуючи матеріальні заохочення і дитина пішла у батька на повідку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила суду, що вона була неповнолітня, коли її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися. Про розгляд справи в квітні місяці 2015 року їй нічого не було відомо, так як вона на даний час одружена і проживає з чоловіком по вул. Гоголя, 3 в смт. Баришівка Київської області, а батько в позовній заяві навмисно вказав іншу адресу її проживання з тим щоб вона не могла знати про його позов до суду щодо втрати нею права проживання в квартирі. Вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, 34 в смт. Баришівка. Після народження нею сина, вона прийшла до батька ОСОБА_1 та просила зареєструвати в квартирі онука, але батько відмовив їй.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що ОСОБА_2 являється його матір,ю з якою у нього хороші стосунки. Позивач ОСОБА_1 фактично вижив його з квартири, безпричинно кидався до нього битися, змінив замки в квартирі і не дав йому ключі від квартири. Про те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом йому не було відомо, хоч у позивача був номер мобільного телефону ОСОБА_4

Представник відповідачів ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що 18.11.2014 року Баришівським районним судом по справі №355/1242/14, провадження №2/355/470/14 вже розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. На розгляд тієї справи ОСОБА_1 з,являвся до суду та стверджував, що ОСОБА_2 створює йому неможливі умови для спільного проживання. Зазначеним рішенням суду встановлено, що квартира АДРЕСА_1, 34 в смт. Баришівка, яка була придбана 07.09.2006 року є спільною сумісною власністю подружжя і що ОСОБА_2 має право володіння та користування цією квартирою. Дане рішення на даний час не скасоване. ОСОБА_8 також пояснив суду, що ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 навмисне приховали від суду при ухваленні судом заочного рішення по нинішній справі зазначені обставини. ОСОБА_8 звертає увагу на те, що акт обстеження житлових умов проживання ОСОБА_1 від 20.01.2015 року є не об,єктивним і фактично не відображає підстави визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі №65, будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області.

Представник Баришівського районного сектору УДМС України в Київській області до суду на розгляд справи не з,явився, подали листа про розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_9, пояснила суду, що вона є депутатом Баришівської селищної ради Київської області. До неї зателефонував ОСОБА_1 та попросив скласти акт про те, хто проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, 34 в смт. Баришівка. 20.01.2015 року біля 19 години вона прийшла до квартири ОСОБА_1 В квартирі знаходився ОСОБА_1 та його батьки. В квартирі по кімнатах вона не ходила. Де знаходиться кімната ОСОБА_2 він їй не показував і не говорив, чи є в квартирі речі відповідачів. ОСОБА_1 не говорив свідку, навіщо йому потрібний цей акт. Як правило такі акти вона писала людям для оформлення субсидії. Вона написала акт і пішла до сусідів, де ОСОБА_10 їй сказала, що бачила ОСОБА_2 на протязі останніх шести місяців два рази, як та йшла на роботу. Потім пішла до ОСОБА_11 і той теж підписав акт. Акт на руки вона віддала ОСОБА_1 і він сам ходив в селищну раду ставити печатку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що 20 січня 2015 року біля 19 години до її квартири прийшла депутат Баришівської селищної ради ОСОБА_9 та дала підписати акт для ОСОБА_1 Зміст акту свідок не читала і винить зараз себе за це. За написане в акті, що на протязі року вона відповідачів не бачила, свідок не підписувалась і з цим не згодна. 22 роки свідок проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 та працює двірником В ЖЕКу. Останній раз вона бачила ОСОБА_2 на початку червня 2015 року, яка з третього поверху будинку спускалася на перший поверх з чашкою кави, з цигаркою та розмовляла по телефону. До цього, вона ще бачила її біля шести разів в халаті з чашкою кави біля під,їзду будинку. ОСОБА_12 пам,ятає, як колишній власник квартири ОСОБА_13 продала цю квартиру і в неї вселилися ОСОБА_2 з ОСОБА_1 Вона була в квартирі №65 і знає, що в кімнаті зліва проживала їх дочка ОСОБА_12, ОСОБА_14 з ОСОБА_1 проживали в дальній кімнаті. Хто проживав в кімнаті, яку називають залом вона не знає. Свідок також зазначила, що бачила в квартирі дітей: Стаса, Таню та ОСОБА_15, де останній проживає в квартирі і зараз.

Представник ОСОБА_1- ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав на допиті в якості свідка ОСОБА_16, який теж підписував акт від 20.01.2015 року та зобов,язувався неодноразово забезпечти його явку до суду, однак цього не робив та навмисне затягував розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, їх представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 11.06.1992 року одружився з ОСОБА_2 У вересні 2006 року він оформив кредит на придбання квартири. Після придбання квартири за №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області, він переїхав з сім,єю проживати в квартиру з дружиною ОСОБА_2 та дітьми: дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В квартирі ОСОБА_1 був зареєстрований 11.10.2006 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 16.05.2007 року, а ОСОБА_3 09.10.2009 року. 16.07.2008 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжувала проживати в квартирі включно до червня 2015 року, а твердження позивача про те, що починаючи з кінця 2013 року, ОСОБА_2 в квартирі не проживає не відповідає дійсності. Акт, складений 20.01.2015 року депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_9 також не відповідає обставинам, викладеним в позовній заяві і це підтвердила в судовому засіданні, як сама ОСОБА_9 так і інший свідок ОСОБА_10

Пояснення відповідача ОСОБА_4 суд приймає до уваги, вважає їх правдивими, де ОСОБА_4 вказує, що ОСОБА_1 замінив замки у вхідних дверях квартири і не допускає його до проживання в квартирі. Зазначене свідчить, що відповідач не добровільно, не по своїй волі залишив житлове приміщення, в яке вселився разом з позивачем після купівлі-продажу квартири в 2006 році.

Відповідачка ОСОБА_3 в 2012 році одружилася і проживає в помешканні свого чоловіка, але зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6, де мала окрему кімнату в квартирі з наявними речами, але на даний час в квартирі проживають батьки позивача - переселенці із зони АТО. Батько відмовив своїй дочці в реєстрації народженої нею дитини за її реєстрацією в цій квартирі.

Позивач та його представник при подачі до суду позовної заяви, приховали від суду факт звернення до суду ОСОБА_1 з позовною заявою про виселення ОСОБА_2 та про прийняте судом з даного приводу рішення 18.11.2014 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його позову про виселення ОСОБА_2 Однак у невдовзі через 2.5 місяці він знову йде до суду з іншими позовними вимогами щодо колишньої дружини та дітей при цьому намагаючись надати суду недостовірну інформацію щодо предмету спору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із практики Верховного Суду України про розгляд таких спорів щодо не проживання відповідачів у квартирі позивачів, викликане розлученням позивача з відповідачем та переїздом всіх відповідачів на постійне місце проживання до іншого житла.

Суд вважає, що причина, по якій позивач хоче позбавити відповідачів права користування квартирою не є поважною. Насправді ОСОБА_1 порушуються права відповідачів на володіння користування та розпорядження квартирою. Яких-небудь доказів позивач, які б свідчили про не бажання відповідачів проживати в квартирі суду не надав. Навпаки судом встановлено, що сам позивач чинить перешкоди відповідачам користуватися квартирою №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області. Встановлено, що при подачі до суду даної позовної заяви, позивач свідомо вказав адресу всіх відповідачів ту, за якою він сам мешкає і не допускає туди відповідачів з тим, щоб суд не мав можливості повідомити їх належним чином про розгляд справи в суді. Безспірною є і та обставина, що в квартирі залишилися речі відповідачів до користування якими їх не допускає позивач.

Встановлене судом підтверджується:

-ксерокопією паспорта ОСОБА_1, серія УМ №036803, виданий 17.12.1998 року;

-ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, серія 1-ОК №042234 від 16.07.2008 року;

-ксерокопією паспорта ОСОБА_2, серія ЕМ №036804, виданого 17.12.1998 року;

-ксерокопією рішення Баришівського районного суду Київської області від 18.11.2014 року (справа №355/1242/14ц, провадження №2/355/470/14;

-ксерокопією кредитного договору №014/1179/74/922, укладеного 07.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль» та ОСОБА_1 з лімітом 30290.00 доларів США строком до 07.09.2023 року;

-довідкою ф-3 за №24 від 22.01.2015 року, виданою ЖБКК виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області про кількість зареєстрованих осіб в квартирі №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області;

-технічним паспортом на квартиру №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області;

-ксерокопією договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2006 року;

- ксерокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу (власник ОСОБА_2І.);

-іншими матеріалами справи.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об,єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім,ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Спірна квартира №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка, Київської області придбана за договором купівлі продажу у власність 07.09.2006 року і як зазначено вже іншим рішенням суду від 18.11.2014 року є майном спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому остання має право володіти та користуватися цією квартирою, а ОСОБА_1 не має права чинити їй перешкоди у володінні та користуванні квартирою.

Відповідно до ч. І ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. І ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім,ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності вибуває не вся сім,я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім,ї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені також ст. 16 ЦК України.

За правилами ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання (ст. 382 ЦК України).

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Зазначене випливає і з Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 57-59, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 379, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72, 167 ЖК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Баришівський районний сектор УДМС України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняттям їх з реєстраційного обліку в квартирі №65 в будинку №31 по вул. Пархоменка, 34 в смт. Баришівка Київської області.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_15