Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/248/15-ц Провадження №2/711/772/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі:

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особи Управління ДАІ УМВС України у Черкаській області, Черкаська митниця Державної фіскальної служби України про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, треті особи Управління ДАІ УМВС України у Черкаській області, Черкаська митниця Державної фіскальної служби України про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги.

Свої доводи позивач мотивує тим , що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року за N 999 / скорочено Порядок / , інвалід загального захворювання ІІ групи ОСОБА_2 був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / далі Головне управління / гуманітарним автомобілем з правом передачі керування цим автомобілем членам сімї.

Згідно з вимогами Закону України Про гуманітарну допомогу та Закону України Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів, ОСОБА_2 мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб.см.

ОСОБА_3 / Німеччина / подарувала Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, автомобіль Мерседес, 1997 року випуску, для передачі його інваліду ОСОБА_2.

Рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 21.04.2005 року за № 26/ГД-2602/К , автомобіль марки Мерседес, 1997 року випуску, кузов № WDB2020181А468427, обєм двигуна 1799 см. куб., номер двигуна № 3388, визнаний гуманітарною допомогою.

10.05.2005 року ОСОБА_2 письмово звернувся до Головного управління про передачу йому вищезазначеного предмету гуманітарної допомоги в тимчасове користування, що підтверджується відповідним зобовязанням від 10.05.2005 року / копія додається до справи / .

Після митного оформлення автомобіль марки Мерседес, 1997 року випуску передано в тимчасове користування ОСОБА_2 з правом передачі керування членам його родини та зареєстровано в УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Рішенням колегії Головного управління від 24.11.2005 року за № 13 - 4 у звязку з неспроможністю керування автомобілем та на підставі заяви ОСОБА_2, право керування надано його синові ОСОБА_1.

19.09.2014 року Управлінням соціального захисту населення Придніпровського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради направлено лист-повідомлення на адресу Головного управління, що ОСОБА_2 помер 20.08.2006 року.

Відповідно до абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше , ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сімї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Автомобіль, яким інвалід користувався менше, ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сімї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому-шостому пункту 16 цього Порядку в яких зазначено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше, ніж 10 років / крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту /, після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, який:

- мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті

- був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації

- не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше, ніж 10 років, за бажанням членів його сімї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

У разі несплати членом сімї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів / обовязкових платежів / автомобіль повертається / вилучається / головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда.

Також , вказується , що вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абз. 12 п. 16 цього Порядку, яким передбачено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Враховуючи те, що член сім'ї взагалі не звертався щодо переоформлення гуманітарного автомобіля та автомобіль добровільно, у відповідності із наведеною нормою підзаконного акту до Департаменту не повернуто, ним порушено вимоги ст. 3 Закону України Про гуманітарну допомогу, згідно з якою отримувач гуманітарної допомоги має такі самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги.

Просили суд вилучити у ОСОБА_1 автомобіль марки Мерседес, 1997 року випуску та передати його Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні та надали письмові заперечення на позов.

При цьому , представником Черкаської митниці ДФС надано письмові пояснення на позовну заяву від 24.02.2015 року, справу просили розглядати у їхню відсутність.

Представником ДАІ УМВС України в Черкаській області надано заяву від 25.02.2015 року про можливість розгляду справи у їхню відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановлено , що на підставі розпорядження облдержадміністрації від 11.04.2013 року за № 99 змінилась назва установи з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / скорочено Департамент / .

Суд вважає, що в позовних вимогах Департаменту має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (на який посилається представник позивача), у редакції, що діє на час розгляду справи в суді, після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

За обставинами справи, встановлено , що Рішенням колегії Головного управління від 24.11.2005 року за № 13 - 4 у звязку з неспроможністю ОСОБА_2 керування автомобілем та на підставі його заяви право керування надано його синові відповідачу ОСОБА_1.

Сімя, інваліда протягом 2005-2006 року за власні кошти здійснила відновлювальний ремонт автомобіля та технічне обслуговування автомобіля на загальну суму 10925 гривень. Фактичні поточні ремонти автомобіля та його технічне обслуговування здійснювалося та здійснюється відповідачем по теперішній час.

Також, встановлено , що приблизно через два три тижні після смерті інваліда ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_6 та син відповідач ОСОБА_1 безпосередньо зверталися до позивача на той час Головного управління / по вул.. Громова в м . Черкаси / з приводу переоформлення автомобіля, надавали свідоцтво про смерть ОСОБА_2, проте їм рекомендували чекати.

В послідуючому вони ще декілька разів відвідували Головне управління саме з приводу переоформлення автомобіля , проте їм в черговий раз говорили , що необхідно зачекати, оскільки немає відповідних розяснень.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила вищевказані обставини в судовому засіданні.

За поясненнями представника позивача відсутні будь які документальні дані щодо документального підтвердження вказаних обставин, а інформацію про смерть інваліда ОСОБА_7 вони отримали в 2014 році, коли 19.09.2014 року Управлінням соціального захисту населення Придніпровського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради направлено лист-повідомлення на адресу Головного управління, що ОСОБА_2 помер 20.08.2006 року.

Таким чином, з часу смерті ОСОБА_2 по час направлення повідомлення та встановлення обставин смерті інваліда збігло повних 8 / вісім / років.

Також, встановлено , що весь цей час автомобіль перебував на фактичному утриманні відповідач ОСОБА_1, який здійснював його поточний ремонт та технічне обслуговування за власні кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України та частини другої статті 5 ЦК України закони та інші нормативно правові акти, у тому числі й акти цивільного законодавства, не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №128 до Порядку від 8 вересня 1997 року внесено зміни, за якими п.42 / абз.2 / визначав , що автомобіль, отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, яка перебуває на обліку для забезпечення автомобілем в органах соціального захисту населення, видається такій особі / за її згодою / незалежно від черги.

Відповідно до п.37 Порядку від 8.09.1997 року в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання автомобіля, після смерті інваліда автомобіль, який він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах , залишається його сім,ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Перереєстрація автомобіля на імя одного з членів сім,ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку, як власник транспорту / абз.2 п.37 Порядку від 8.09.1997 року / .

9 серпня 2006 року набрав чинності Порядок від 19.07.2006 року, відповідно до п.41 якого після смерті інваліда автомобіль , отриманий як гуманітарна допомога, повертається / вилучається / головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. / постанова від 16 травня 2012 року №6-10цс12/

Положення статті 5 ЦК України в повному обсязі поширювались і на Порядок від 19.07.2006 року №999, як на новий акт цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають їз дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

За обставинами справи , інваліда ОСОБА_2 було забезпечено автомобілем на умовах, визначених п.37 Порядку від 8 вересня 1997 року.

ОСОБА_2 помер 20.08.2006 року, тобто, вже на час вступу в законну силу та дію Порядку від 19.07.2006 року №999 нового нормативно правового акту, який регулює саме спірні правовідносини.

Таким чином , на час смерті ОСОБА_2 / початок виникнення спірних правовідносин / та заявлених вимог вже діяв саме новий Порядок від 19.07.2006 року №999.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду справи про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх судів України.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16 травня 2012 року (справа № 6-10цс12) , яка надана суду, визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сімї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (у редакції, яка діяла на час смерті інваліда) після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля і які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач вказує, що відповідачем порушено вимоги ст. 3 Закону України Про гуманітарну допомогу, згідно з якою отримувач гуманітарної допомоги має такі самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. / ч.3 ст.10 ЦПК України / .

Досліджуючи та аналізуючи надані в розпорядження суду докази, суд враховує наступні обставини:

1/ безпосередньо після смерті ОСОБА_2, тобто, в 2006 році до Головного управління саме по питанню переоформлення автомобіля зверталися як сам відповідач ОСОБА_1 так і дружина померлого інваліда ОСОБА_2 ОСОБА_6, що підтверджено в судовому засіданні відповідачем та поясненнями свідка ОСОБА_6

Це підтверджує також, що відповідачем не допущено порушень Порядку …, не з вини відповідача відбулося порушення Порядку , чому підтвердження вказані докази.

Встановлено , що відповідач та дружина померлого інваліда зверталися до позивача тричі маючи на руках свідоцтво про смерть ОСОБА_2, проте їм рекомендували чекати відповідних розяснень. Вказані обставини позивачем не спростовано.

2/ встановлено також , що не з вини відповідача фактично відсутній контроль за дотриманням строку з часу надання гуманітарної допомоги інваліду та часу користування цією гуманітарною допомогою , який має здійснюватися саме Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції..

Згідно до листа Управління соціального захисту населення Придніпровського району від 19.09.2014 року №4240/28-215 на адресу позивача, вбачається , що вони просять повторно / тобто, розуміється так , що в черговий раз / закрити справу ОСОБА_2, який помер 20.08.2006 року.

Разом з тим , будь які дані про первинні дані щодо контролю за дотриманням строку користування гуманітарною допомогою відсутні і таких позивачем також не надано суду.

Також , встановлено , що з часу смерті ОСОБА_2 збігло повних 8 років , і про смерть інваліда ОСОБА_2, як встановлено за поясненнями свідка ОСОБА_6, позивач достовірно знав , проте , автомобіль відповідачем експлуатувався , і при цьому на його експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування витрачалися кошти.

При цьому , позивач мав витребувати свідоцтво про смерть інваліда ОСОБА_2 та діяти у відповідності до вказаного Порядку №999 від 19.07.2006 року, ще під час звернення до позивача в 2006 році автомобіль міг бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля , які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Таким чином, шестимісячним строком не було обмежено право члена сімї померлого інваліда на звернення з відповідною заявою про залишення автомобіля в його власності.

Проте, звернення дружини інваліда ОСОБА_2 ОСОБА_6, а також і самого відповідача ОСОБА_1 - не було вирішено по суті позивачем , їм не було надано відповідних розяснень та рекомендацій щодо подальших їхніх дій у звязку із смертю інваліда ОСОБА_2 , їхнє звернення залишилось поза увагою позивача та не задокументовано , та їхнє волевиявлення не було спрямовано до Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, як того вимагав зазначений Порядок.

Це визнала і представник позивача, зазначивши, що будь які дані на цей рахунок відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що лише в разі відмови Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України передати автомобіль у власність члену сімї померлого інваліда, позивач міг вимагати повернення зазначеного автомобіля від відповідача.

Вищевикладене обґрунтовується ще й тим , і суд враховує ці обставини та вважає їх актуальними і такими , що відповідають фактичним обставинам , що на дату смерті інваліда ОСОБА_2 20.08.2006 року вступив в дію новий Порядок від 19.07.2006 року , який набрав чинності 9.08.2006 року.

В одному і тому самому місяці та року серпні 2006 року відбулося ухвалення зовсім інших правил / Порядку / , які регулюють спірні правовідносини та встановлено сам факт смерті інваліда ОСОБА_2 , в результаті чого фактично одночасно виникли момент спірних правовідносин та вимоги про вирішення питання щодо повернення спірного автомобіля.

Таким чином , відповідач в силу вищевказаних обставин у звязку прийняттям нового Порядку, що фактично співпадало із датою смертю його батька інваліда ОСОБА_2 не міг знати і не знав положень цього Порядку, оскільки гуманітарна допомога автомобіль було надана за одним Порядком від 8.09.1997 року , а на час смерті ОСОБА_2 за іншим.

За таких обставин, суд вважає, що саме в силу вказаних обставин , оскільки не здійснювався належний контроль за дотриманням строку з часу надання гуманітарної допомоги інваліду та часу користування цією гуманітарною допомогою , який має здійснюватися саме Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції , а в особливості з ухваленням нового Порядку, відсутні порушення відповідачем вимог ст.3 Закону України Про гуманітарну допомогу, як на це вказує позивач у своїй позовній заяві.

А тому , позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.60 ЦПК України на сторони покладається доведення тих обставин , на які вони посилаються , як на підставу позовних вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

А тому , суд вважає, що в позовних вимогах має бути відмовлено.

На підставі ст..ст.11,60,213-215, 88 ЦПК України , керуючись Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року, Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 19.07.2006 року №999, суд

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: ОСОБА_8