Справа № 640/3528/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: усунути перешкоди в користуванні власністю 1/4 часткою трикімнатною ізольованою квартирою 14 по вул. Чернишевського, 84 в м. Харкові; вселити його в житлову кімнату №3 площею 15 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 50000 грн., судовий збір 743,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що віє співвласником спірної квартири, 1/4 частка якої належить йому. Рішенням суду було встановлено прядок користування спірної квартирою, колишнім власником. Відповідно зазначеного порядку в його користуванні є житлова кімната №3 площею 15,0 кв.м, яка до укладення договору дарування знаходилася в користуванні ОСОБА_4 Відповідачі одразу після укладення договору дарування почали чинити йому перешкоди в користуванні зазначеною кімнатою, не відкривають вхідні двері в квартиру та самовільно без його відому зайняли кімнату. З цього приводу він 06.08.2013 р. був вимушений звернутися із відповідною заявою до міліції, але у зв'язку з тим, що при неодноразових виходах на адресу працівників міліції двері зазначеної квартири ніхто не відчинив, опитати відповідачів працівникам міліції не надалось можливим. Рішенням суду від 20 січня 2014 р. його позов було задоволено, усунуто перешкоди в користуванні власністю спірною квартирою, та 10.11.2014 року він був державним виконавцем вселений. Відразу ж після виконання судового рішення, відповідачі змінили в квартирі замки на вхідних дверях та знов перешкоджають мешканню в квартирі. З цього приводу він знов звертався до міліції, але у зв'язку з тим, що при неодноразових виходах на адресу працівників міліції двері зазначеної квартири ніхто не відчинив, опитати відповідачів не надалось можливим та йому було запропоновано знов звернутися до суду, що підтверджується висновком від 09.01.2015 р. Вказані тривалі дії відповідачів порушують його права як власника на спірну квартиру. Рішенням суду від 20.01.2014 року вже відновлювалось його право шляхом усунення перешкод у користуванні частиною цієї квартирою та було його вселено до квартири, однак відповідачі знову порушують його права. Протиправними діями відповідачів йому спричинена значна моральна шкода, яка полягає в тому, що ним понесені значні моральні страждання та переживання, тривалий час він фактично позбавлений права користування своїм майном, неодноразові звернення як до правоохоронних органів так і до суду ніяких позитивних наслідків не мають, відповідачі виконуючи рішення суду формально, продовжують чинити йому перешкоди та вимушують знов звертатися за захистом своїх порушених прав, що призвело до порушення звичного способу його життя.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог, пояснила, що після вселення його за рішенням суду на наступний день відповідачами вже були змінені замки, тому він знову не міг потрапити до себе в квартиру, роками він не може потрапити до квартири та проживати в ній, в його кімнаті знаходились чужі речі, в ній проживає відповідач ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_2 проти позовні вимоги не визнала повністю, пояснила, що договір дарування від 2013 року було укладено під впливом насильства з боку позивача. Порядок користування квартирою було встановлено не для позивача, а для ОСОБА_4 Вона, в тому числі зі своїм сином ОСОБА_3, не впускає позивача до квартири, оскільки боїться його, він є «ненормальною», агресивною людиною.

Відповідач ОСОБА_3 не зявився, про день та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до договору дарування від 10.06.2013 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, позивач є співвласником трикімнатної квартири АДРЕСА_2, зокрема, він є власником 1/4 частини квартири (а.с.7).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2014 року, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.07.2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 від 10.06.2013 року відмовлено (а.с. 15-17).

На підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1999 року, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є також співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006 року, яке є чинним, було визначено порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3 між співвласниками, за яким ОСОБА_4 виділено у користування кімнату «3» площею 15,0 кв.м., приміщення «1», коридор «5», кухню «6», ванну кімнату «7», туалет «8», кладову залишено в загальному користуванні співвласників (а.с. 11)

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. (стаття 41 Конституції України, статті 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї (частина 1 ст. 383 ЦК України, стаття 150 ЖК УРСР).

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено позивачем та у судовому засіданні визнано відповідачкою ОСОБА_2, вона, в тому числі із своїм сином ОСОБА_3, перешкоджають проживанню позивача у спірній квартирі, не бажають з ним проживати.

Крім того, факт перешкоджання відповідачами у проживанні позивача в спірній квартирі підтверджуються його зверненням до міліції, зокрема, з висновку Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Х/о від 09.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з заявою щодо вчинення йому перешкод зі сторони сусідів по кімнаті у потраплянні до спірній квартири, оскільки після вселення його державним виконавцем наступного дня сусіди по кімнаті знімали замки до дверей без його відому (а.с. 22-24).

Таким чином, судом встановлено, що право позивача на користування своєю власністю, а саме ? частиною квартири АДРЕСА_1 порушено відповідачами, та оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні своїм майном (житлом), позивач має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у спірну квартиру.

Посилання відповідачки на те, що договір дарування від 10.06.2013 року було укладено незаконно під впливом насильства з боку ОСОБА_1, суд до уваги не приймає, оскільки Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2014 року, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.07.2014 року, у задоволенні позову про визнання недійсним вказаного договору відмовлено.

Посилання відповідачки на те, що порядок користування спірною квартирою було встановлено не для позивача, а для ОСОБА_4, що, на її думку, не створює прав для позивача, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У разі відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2006 року, яке є чинним, було визначено порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3 між співвласниками, в тому числі ОСОБА_4 (особі, яка подарувала позивачу свою частку) виділено в користування у спірній квартирі кімнату «3» площею 15 кв.м.

Відтак, встановлений рішенням суду порядок користування спірною квартирою, що є спільною частковою власністю, є обов'язковою для нового співвласника (позивача) при здійсненні ним правомочності користування спільним майном.

На підставі викладеного, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення до квартири підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Внаслідок спільних протиправних дій відповідачів завданих позивачу, які полягають у постійному тривалому (з жовтня 2013 року) перешкоджанні (шляхом ненадання доступу до спірної квартири) позивачу користуватися своїм житлом та проживати в ньому, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях переживання, тривалий час він фактично позбавлений права користування своїм майном (житлом), вимушений неодноразово звертатися до правоохоронних органів, до суду для відновлення своїх прав, тривалі час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

Судом також враховано ту обставину, що поданий в жовтні 2013 року позивачем позов до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні цією ж квартирою та вселення до нею - Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2014 року було задоволено (а.с. 12, 13-14). Однак, незважаючи на це, відповідачі продовжують такі ж протиправні дії відносно позивача, що змусило позивача знову звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, що призводить до порушення звичного способу його життя та потреби від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення задоволені, то стягненню з відповідачів підлягає сплачений судовий збір як за вимогами майнового характеру у розмірі 500 грн.

Оскільки вимоги немайнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди задоволені частково, то стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (243,60 / 2 = 121,80)

Таким чином, стягненню у рівних частках з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 621 грн. 80 коп. по 310 грн. 90 коп. з кожного.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, 150 ЖК України, ст.ст. 16, 23, 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні власністю ? частиною квартири АДРЕСА_4 шляхом вселення ОСОБА_1 в житлову кімнату №3, площею 15 кв.м. квартири АДРЕСА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 20000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 621 грн. 80 коп. - по 310 грн. 90 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий -