22.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/6877/15-ц
Справа №6/205/202/15
У Х В А Л А

22 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Басової Н.В.

при секретарі Єрьоменко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровська подання Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла, ?

В С Т А Н О В И В :

Ленінський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції звернулося до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить останньому, для перевірки майнового стану боржника, проведення опису й арешту такого майна. В обґрунтування необхідності заявник в поданні посилається на те, що на виконанні у Ленінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувають виконавчі провадження. У зв'язку з чим просили задовольнити подання.

Розглянувши подання, дослідивши надані матеріали суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському ВДВС ДМУЮ Дніпропетровської області знаходяться виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Дніпропетровська № 2/205/4242/2014 від 03.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судових витрат в розмірі 2 743,82 грн. та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті суми боргу за договором позики в розмірі 237 901,23 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України, роз'яснено, що Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (частина перша статті 55 Основного Закону України, стаття 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення за адресою: АДРЕСА_2, проте жодного підтвердження про перешкоди не надано, зокрема акту державного виконавця про доступ до житла боржника, дані про те, що у вказаному житловому приміщенні знаходиться майно чи кошти боржника в матеріалах подання відсутні.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Таким чином достатні правові підстави для примусового проникнення в житлове приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК України суду не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна визнати обґрунтованими, а тому подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 376 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5-ти днів з часу отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Басова