справа №489/1186/15-ц
номер провадження 2/489/1147/15
05 травня 2015 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
секретаря Коденко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами, вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надавав.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до пункту 3.1 кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісячно в період сплати сплачує проценти в розмірі, вказаному в пункті 7.1 цього договору.
Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених підпунктами 2.2.2, 2.2.3 пункту 2.2 та пункту 7.5 договору, банк має право начислити, а позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З огляду на наведені вище обставини та наявні у справі докази суд приходить до висновку про порушення відповідачем зобовязань по кредитному договору та погоджується із розрахунком позивача щодо заборгованості, за винятком пені.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан сторін, ступінь виконання зобовязання, причини неналежного виконання зобовязання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення.
З цього приводу Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З розрахунку банку видно, що розмір заявленої до стягнення пені перевищує заборгованість відповідача по кредиту.
У силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Саме до цього зводяться правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06.03.2013 по справі № 6-10/цс13.
За умовами пунктів 23 та 24 договору застави рухомого майна звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених підпунктами 15.7.1, 15.7.2, 15.7.3 пункту 15.7, пунктом 15.8 цього договору, здійснюється згідно діючого законодавства України та цього договору. Звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого діючим законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах, у тому числі з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Пошук покупця на предмет застави здійснюється як заставодавцем, так і заставодержателем; у випадку нотаріального посвідчення цього договору на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим незабороненим діючим законодавством способом.
Відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1308,17 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.
Стягнути з ОСОБА_1 (іден. номер - НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1308,17 грн. (одна тисяча триста вісім гривень 17 коп.).
У іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
суддя І.В.Коваленко