Провадження № 2-з/761/591/2015
У Х В А Л А

29 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказаний позов.

29 вересня 2015р. стороною позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,667 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 та все рухоме і нерухоме майно, в тому числі грошові кошти, рахунки в банківських та фінансових установах та інші цінності в межах суми позову - 3389385,3 грн., яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 цієї статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із матеріалів справи, стороною позивача ставляться вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому сторона клопоче про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 та вже є предметом іпотеки, не обґрунтовуючи реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, не підлягає і задоволенню вимога про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, в тому числі грошові кошти, рахунки в банківських та фінансових установах та інші цінності в межах суми позову - 3389385,3 грн., яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, враховуючи те, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження належності відповідачам будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів на банківських рахунках, як і не обґрунтовано співмірності заходу забезпечення у вигляді накладення арешту на все майно відповідачів заявленим вимогам.

Відтак, суд приходить до висновку, що у забезпеченні позову шляхом застосування визначених заявником видів забезпечення позову немає необхідності, а тому немає підстав для задоволення вказаної заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: