Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 2 лютого 1999 року вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач, яка є дружиною її брата, з її дозволу з 23грудня 2008 року постійно проживає та зареєстрована за даною адресою.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 постійно порушує правила співжиття, була притягнута до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, добровільно відмовляється виселятися із її квартири, просила позов задовольнити.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши положення ст.ст. 116, 168 ЖК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання сторін у квартирі.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель