У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Генеральна прокуратура України, Шевченківський районний суд м. Києва, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаною заявою та просив встановити факт, що кримінальній справі за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч.ч. 2,3 ст. 358 КК України, яка була виділена в окреме провадження з кримінальної справи № 11400008 згідно з постановою слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України Захарова А.В. від 27 лютого 2012 року «Про виділення кримінальної справи», присвоєно реєстраційний номер «49».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження за матеріалами його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, постановляючи оскаржувані ухвали, правильно встановили характер правовідносини сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що така справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки має місце уточнення заявником номеру кримінальної справи під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 в суді, тому зазначене питання має вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Генеральна прокуратура України, Шевченківський районний суд м. Києва, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова